Справа № 815/3349/17
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/3349/17

Справа № 815/3349/17

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді – Стеценко О.О.,

при секретарі – Левчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства “Надія” про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 13.11.2017 року представник Позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях (а.с. 36-37) та зазначив, що якщо Відповідач важає, що він не підпадає під дію Закону України № 875-ХІІ, оскільки повністю утримується за рахунок коштів місцевого бюджету, він має бути включеним до реєстру неприбуткових організацій.

Представник Відповідача до судового засідання 13.11.2017 року не з’явився, про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно. Від представника Відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов ( а.с. 39-41), та письмові пояснення (а.с. 88-89) в яких він просив справу розглянути за його відсутністю, та зазначив, що згідно статуту, КП «Надія» утворене Крижанівською сільською радою Лиманського району Одеської області з метою задоволення сільських, суспільних потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, торгівельної та іншої господарської діяльності з метою отримання прибутку в порядку передбаченому законодавством. Оскільки статутом КП «Надія» передбачена можливість здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку, підприємство не відповідає ознакам неприбутковості та не може бути зареєстровано як неприбуткове підприємство. Проте, факт відсутності запису про внесення КП «Надія» до реєстру неприбуткових організацій та можливість отримувати доходи з інших джерел не виключає можливості повного утримання підприємства за рахунок місцевого бюджету. Зазначені в статуті джерела формування майна є самостійними. Кошти або майно можуть надходити до підприємства з будь-якого з джерел. При цьому комунальне підприємство може але не зобов’язане самостійно здійснювати господарську діяльність для отримання коштів на утримання підприємства, а може утримуватись лише за рахунок дотацій місцевого бюджету. КП «Надія» утримується за рахунок дотацій з місцевого бюджету, відповідно до п. 3.4.4 статуту, структура і штатний розклад підприємства затверджується засновником. Так Рішенням сесії Крижанівської сільської ради №135 від 23.12.2015 затверджено штатний розклад КП «Надія» на 2016 рік із визначенням розміру заробітної плати відповідно до програми підтримки. Структура і штатний розклад Підприємства розробляється директором на основі програми підтримки та з урахуванням фінансування з місцевого бюджету та подається на затвердження сесії Крижанівської сільської ради. Таким чином Відповідач фактично позбавлений можливості на власний розсуд затвердити штатний розклад, оскільки остаточне рішення про затвердження кількості робочих місць в підприємстві, у тому числі місць для інвалідів, приймає засновник, тобто Крижанівська сільська рада.

В 2016 році КП «Надія» задекларовано дохід на загальну суму 2 049 718 грн. Всі без виключення кошти, які надійшли на рахунки КП «Надія», мали цільове призначення, тобто підприємство мало право використовувати отримані кошти виключно для конкретних цілей на які ці кошти передбачені, навіть після сплати всіх обов’язкових платежів. Будь-які інші доходи (прибуток), які знаходяться в розпорядженні КП «Надія» та можуть бути використані підприємством на оплату праці додаткових штатних одиниць, на утримання КП «Надія» або на сплату адміністративно-господарських санкцій, в комунальному підприємстві, станом на 2016 рік у Відповідача відсутні.

З наведених підстав Відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Відповідно до статуту КП «Надія», затвердженого рішеням 11 сесії Крижанівської сільської ради VII скликання №303- VII від 05.09.2016 року (далі – Статут), КП «Надія» належить до комунальної власності територіальної громади населених пунктів, що розташовані на території Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області (далі – Крижанівська сільська рада). Засновником КП «Надія» є Крижанівська сільська рада, власником майна є територіальна громада Крижанівської сільської ради (а.с. 51-62).

Судом встановлено, що КП «Надія» до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми № 10-ПІ, в якому зокрема зазначено, що кількість працюючих осіб на підприємстві – 17 (а.с.7). У відповідності до нормативів місць, призначених для працевлаштування інвалідів, Відповідач повинен був створити 1 робоче місце.

В добровільному порядку сума адміністративного-господарських санкцій Відповідачем сплачена не була, у зв’язку із чим Позивач звернувся до суду.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи викладені в позовній заяві, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-ХІІ від 21.03.1991 року (далі - Закон України № 875-ХІІ) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 19 Закону України № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.238 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 20 Закону України № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації, громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Як встановлено судом, КП «Надія» утримується за рахунок дотацій з місцевого бюджету, відповідно до п. 3.4.4. Статуту КП, структура і штатний розклад Підприємства затверджується Засновником, яким, як встановлено судом є Крижанівська сільська рада.

Враховуючи, що структура і штатний розклад КП розробляється директором на основі програми підтримки та з урахуванням фінансування з місцевого бюджету та подається на затвердження сесії Крижанівської сільської ради, КП «Надія» фактично позбавлене можливості на власний розсуд затвердити штатний розклад, оскільки остаточне рішення про затвердження кількості робочих місць в Підприємстві, у тому числі місць для інвалідів, приймає засновник, тобто Крижанівська сільська рада.

Відповідно п. 5.1. Статуту КП «Надія», майно Підприємства становлять основні та спеціалізовані фонди, оборотні кошти, одержані прибутки, а також інші матеріальні активи, вартість яких відображається в його самостійному балансі.

Пунктом 5.3. Статуту визначені джерела формування майна Підприємства серед яких, є: прибуток від господарської діяльності; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно передане Засновником; кредити банків, фінансових установ та інших кредиторів; інвестиції; благодійні внески, пожертвування фізичних та юридичних осіб; відрахування від плати, що надходить за договорами про надання в тимчасове користування місць для розміщення зовнішньої реклами, що перебувають у комунальній власності, у розмірі та порядку, що визначеному Крижанівською сільською радою, а також інші джерела, не заборонені законодавством України.

Розділом шостим Статуту передбачено, що господарська діяльність Підприємства здійснюється на основі укладених договорів. Підприємство вільне у виборі предмету договору, визначенні зобов'язань його учасників.

Підприємство самостійно планує свою діяльність, визначає перспективи розвитку та пріоритетні напрямки, виходячи з попиту на продукцію, що воно виробляє, роботи, послуги, що необхідні для забезпечення виробничого, соціального розвитку Підприємства, та надає на затвердження Засновнику вказані плани.

Оскільки Статутом КП «Надія» передбачена можливість здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку, Підприємство не відповідає ознакам неприбутковості та не може бути зареєстровано як неприбуткове підприємство.

Проте, факт відсутності запису про внесення КП «Надія» до реєстру неприбуткових організацій та можливість отримувати доходи з інших джерел не виключає можливості повного утримання Підприємства за рахунок місцевого бюджету.

Відповідачем в податковій декларації з податку на прибуток за 2016 рік задекларовано дохід на загальну суму 2049718 грн. (а.с. 91-92).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що всі без виключення кошти, які надійшли на рахунки КП «Надія», мають цільове призначення, тобто Підприємство має право використовувати отримані кошти виключно для конкретних цілей на які ці кошти передбачені.

Будь-які інші доходи (прибуток), які знаходяться в розпорядженні Відповідача та можуть бути використані Підприємством на оплату праці додаткових штатних одиниць, на утримання КП «Надія» або на сплату адміністративно-господарських санкцій у відповідача, станом на 2016 рік, відсутні.

Суд не приймає до уваги доводи Позивача про те, що якщо Відповідачв важає, що він не підпадає під дію Закону України № 875-ХІІ, оскільки повністю утримується за рахунок коштів місцевого бюджету, то він має надати копію довідки про включення КП «Надія» до реєстру неприбуткових організацій, оскільки Статутом КП «Надія» передбачена можливість здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку.

Проте можливість Відповідача отримувати кошти з інших джерел від або для статутної діяльності не є прибутком і не виключає можливості утримання за рахунок коштів місцевого бюджету.

Таким чином, Позивачем не доведена наявність правових підстав для стягнення з Відповідача адміністративного-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів в 2016 році.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.4 ст.94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб’єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п’ятиденного строку з моменту отримання суб’єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб’єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п’ятиденного строку з моменту отримання суб’єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

20 листопада 2017 року.