Справа № 806/1033/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Л.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"21" листопада 2017 р. Справа № 806/1033/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Гумінської Л.М.,

представників сторін та третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "14" серпня 2017 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БТК-Центр Комплект" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області, Головного управління ДФС у Житомирській області, третя особа: ОСОБА_3 комітет Житомирської міської ради про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БТК-Центр Комплект" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області, Головного управління ДФС у Житомирській області, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 комітет Житомирської міської ради, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.07.2017 (т.5,а.с.92-99), просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області: від 27.03.2017 №, від 27.03.2017 №, від 27.03.2017 року № НОМЕР_1, від 27.03.2017 року № НОМЕР_2, від 29.03.2017 року № НОМЕР_3, від 29.03.2017 року № НОМЕР_4, від 29.03.2017 року № НОМЕР_5, від 29.03.2017 року № НОМЕР_6.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що висновки зазначені в акті документальної планової перевірки від 13.03.2017 року №125/06-30-14-01/34973151 є безпідставними, а прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення протиправними, оскільки під час проведення вказаної перевірки працівниками податкового органу не були враховані всі первинні бухгалтерські документи, висновки перевіряючих ґрунтуються на припущеннях та є хибними.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2017, з урахуванням ухвали цього ж суду від 19.08.2017 про виправлення арифметичних помилок, позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області:

- від 27.03.2017 № в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 143752 грн.;

- від 27.03.2017 № в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 85886 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Житомирській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БТК-Центр Комплект" 2707 грн. 86 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою в частині задоволення позовних вимог, відповідач - Головне управління ДФС у Житомирській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначив, що операції позивача по списанню паливно-мастильних матеріалів, відображених в даних бухгалтерського обліку, не підтверджені первинними документами, зокрема подорожніми листами та товарно-транспортними накладними. Надані позивачем в ході заперечень до акту та суду першої інстанції подорожні листи мають виправлення, неточності, що позбавляє можливості їх прийняття. Не підтверджено позивачем і отримання послуг з компенсації витрат по податку на землю, отриманих від ПП ТПК "Медвейс", оскільки встановлено, що останнє не подає звітність по податку на землю, відсутні відомості про земельні ділянки, які належать підприємству "Медвейс". Судом першої інстанції також не враховано, що при формуванні позивачем податкового кредиту, продавець приміщення - територіальна громада м. Житомира не є платником ПДВ. Податкова ж накладна виписана платником ПДВ виконавчим комітетом Житомирської міської ради.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторони не оскаржували.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники позивача та третьої особи вважають судове рішення законним та просять відхилити апеляційну скаргу відповідача.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "БТК-Центр Комплект" щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.09.2016, за результатами якої складено акт від 13.03.2017 року №125/06-30-14-01/34973151 (т.5, а.с.17-69).

Перевіркою були встановлені такі порушення:

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.44.1, п.44.2 ст.44, п.140.5.9. п.140.5. ст.140 Податкового Кодексу України, ст.3,4,9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку №16 "Витрати", який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 "Про затвердження Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку" та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000р. за №27/4248, Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку №9 "Запаси", який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999р. №246 "Про затвердження Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку" та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.1999р. за №751/4044 в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму заниження на загальну суму 125139 грн., в т.ч. 2014 рік - 161 грн., 2015 рік - 39190 грн., 9 місяців 2016 року - 85627 грн.;

- ст.185, ст.187.1 ст.187, п.п.192.1.1 п.192.1 ст.192 , п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 100437 грн. та встановлено завищення від'ємного значення (р.24 Декларації з ПДВ що діяла до 31.12.2015р.) за червень 2015 року на загальну суму 10986 грн, завищення від'ємного значення (р.21 Декларації з ПДВ, що діє з 01.01.2016 року) за вересень 2016 року на загальну суму 2170 грн.;

- п. 1201.1 статті 1201 розділу II Податкового кодексу України щодо порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН, виписаних протягом вересня 2016р. та зареєстрованих протягом листопада 2016;

- п.п.14.1.180 п.14.1. ст.14, пп.168.1.1,пп.168.1.2, пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, п"а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, утриманого із доходу найманих працівників у періоді з 01.01.2014р. по 30.09.2016р.;

- пп.164.1.2, п.164.1, ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 "а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на суму 840,39 грн.;

- пп.164.1.2 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 "а п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України та пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПКУ - визначено суму податкових зобовязань з військового збору за період, що перевірявся, на суму 84,04 грн.;

- пп.129.1.1, пп.129.1.3 п.129.1, п.129.4 ст.129 Податкового кодексу України за порушення термінів сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору підприємству нараховано пеню.;

- п.46.1 ст.46,. пп. 51.1 ст. 51, пп. б п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, пп.3.2 та пп.3.4 п.3 "Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку", затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 року № 49 та наказом Міністерства Фінансів України від 13.01.2015 № 4, підприємством подано уточнюючі податкові розрахунки Ф.№1-ДФ з врахуванням вищевказаних порушень за відповідні періоди;

- пп.266.7.5 п.266.7 ст.267 Податкового кодексу України за результатами перевірки встановлено несвоєчасне подання декларації про нерухоме майно;

- п.2.11, 3.1, 3.2 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637. а саме відсутні достовірні підтвердні документи до авансових звітів на суму 5602,60грн.

За результатами проведеної перевірки та на підставі вказаного акту Головним управлінням ДФС у Житомирській області винесено податкові повідомлення - рішення від 27.03.2017:

- №, яким за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних застосовано штраф в розмірі 2000,85 грн. (т.1, а.с.22);

- №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 161220 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями 110515 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 55258 грн. (т.1, а.с.24);

- №, яким за завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту, застосовано штрафні санкції в розмірі 30 грн. відповідно до п.41 підрозділу 1 розділу 10 Податкового кодексу України (т.1 а.с.26);

- №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на 167872 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями 124978 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 42894 грн. (т.1 а.с.28);

- №, яким за порушення положення ведення касових операцій застосовано штраф в розмірі 5602,60 грн. (т.1 а.с.30);

від 29.03.2017

- №, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 510 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб (т.1 а.с.32);

- №, яким визначено суму грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 165,97 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 84,04 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 21,01 грн. відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України (т.1 а.с.33);

- №, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 340 грн. за платежем податок на нерухоме майно (т.1 а.с.34);

- №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 222642,63 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 840,39 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 21088,26 грн. та пеня 713,98 грн. відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України (т.1 а.с.35).

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - Кодекс) платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 38.2 статті 38 Кодексу визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.03.2017 № яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відносно безпідставного на думку податкового органу включення Товариством у червні 2014 до складу податкового кредиту 35408 грн ПДВ з вартості придбання (приватизації) нежитлової нерухомості Житомирської міської ради згідно податкової накладної виконавчого комітету Житомирської міської ради №4 від 10.06.2014, який не продавцем нежитлового приміщення колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, серед іншого, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Згідно із ст.22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Порядком казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №938 від 23.08.2012 передбачено, що у процесі казначейського обслуговування коштів місцевих бюджетів органи Казначейства здійснюють, серед інших, такі функції: відкривають рахунки в національній валюті в органах Казначейства: для зарахування доходів місцевих бюджетів та інших надходжень, передбачених законодавством (далі - платежі), на імя органу Казначейства у розрізі кодів класифікації доходів бюджету та у розрізі місцевих бюджетів усіх рівнів (бюджет Автономної Республіки Крим, бюджети міст Києва і Севастополя, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування); розпорядникам бюджетних коштів та одержувачам бюджетних коштів у розрізі місцевих бюджетів та кодів бюджетної класифікації (п.2.2).

Відтак з огляду на специфіку виконання функцій органом місцевого самоврядування, виконавчий комітет Житомирської міської ради відповідно до бюджетного законодавства є головним розпорядником коштів місцевого бюджету, тоді як Житомирська міська рада є лише представницьким органом територіальної громади міста.

Судом встановлено, що 04.06.2014 між територіальною громадою м.Житомира (продавець) та ТОВ "БТК-Центр Комплект" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 49,8 кв.м за адресою м.Житомир, вул.В.Бердичівська, 35 (т.5 а.с.77-80).

У п.2.2 вказаного договору зазначено, що розрахунки за об'єкт приватизації здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування всієї суми зі свого рахунку на рахунок виконавчого комітету Житомирської міської ради.

Згідно платіжного доручення №4778 від 10.06.2014 ТОВ "БТК-Центр Комплект" перерахувало на рахунок виконавчого комітету Житомирської міської ради 212448 грн. оплати згідно договору купівлі-продажу від 04.06.2014 (т.4 а.с.235) та згідно платіжного доручення №576 від 11.06.2014 перерахувало 35408 грн. податку на додану вартість за червень 2014 (т.4, а.с.236).

В матеріалах справи міститься реєстр виданих виконавчим комітетом Житомирської міської ради та отриманих податкових накладних, зокрема ТОВ "БТК-Центр Комплект" №4 від 10.06.2014 на суму 35408 грн ПДВ, зазначена податкова накладна (т.4, а.с.207-211), свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ - виконавчого комітету Житомирської міської ради (т.5, а.с.1).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що документальне оформлення розрахунків за договором купівлі-продажу від 04.06.2014 відповідає вищенаведеним вимогам законодавства, а отже позивачем правомірно включено суму ПДВ в розмірі 35408 грн за договором купівлі-продажу від 04.06.2014 до складу податкового кредиту.

Щодо безпідставного за висновком податкового органу віднесення позивачем до складу адміністративних витрат та податкового кредиту компенсації витрат по податку на землю на загальну суму 21849 грн із взаємовідносин із ПП ТПК "Медвейс", колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Бухгалтерський облік, згідно зі ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон), є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У відповідності до частини 1 і 2 статті 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (абз. 11 ст. 1 Закону).

Таким чином, визначальним фактором для податкового кредиту є зв'язок придбаних товарів (робіт, послуг) із господарською діяльністю платника податків та наявність підтверджуючих первинних документів, що відображають реальність таких господарських операцій.

У свою чергу, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Судом встановлено, що 27.03.2012 між ПП"Торгово-промислова компанія "Медвейс" (зберігач) та ТОВ "БТК-Центр Комплект" (поклажодавець) укладено договір відповідального зберігання товару. Строк дії договору 5 років (т.5, а.с.75).

Відповідно до п.1.4 договору оплата за зберігання не включає в себе інфляційні втрати та вартість комунальних послуг та інших робіт і послуг, в тому числі: телефон, газопостачання, електроенергія, охорона, експлуатаційні витрати, реклама, водопостачання та каналізація, інші витрати на утримання площадок та прилеглої території. Суму платежів за комунальні послуги та інші витрати зберігач сплачує самостійно щомісяця відповідно до виставлених рахунків та показників лічильників, а поклажодавець компенсує сплачені суми зберігачем.

02.01.2015 між цими ж сторонами укладено договір відповідального зберігання №184 зі строком дії два роки (т.5, а.с.72-74) та відповідно до додаткової угоди від 26.12.2016 до вказаного договору встановлено строк дії договору 4 роки (т.5, а.с.76). Пункт 1.4 зазначеного договору передбачає аналогічні положення щодо оплати за зберігання як у договорі від 27.03.2012.

Надання послуг зберігання за вказаними договорами підтверджено актами здачі-прийому виконаних робіт (т.4, а.с.166-188), виставленими рахунками про оплату послуг (т.4, а.с.190-206), актом звірки розрахунків (т.4, а.с.189), податковими накладними (т.4, а.с.212-234). Крім того, як вбачається із зазначених документів, до суми оплати за договором зберігання включено компенсацію витрат по податку на землю, яку сплачено позивачем.

Надані до суду документи по взаємовідносинам позивача з ПП ТПК "Медвейс" є первинними документами та мають всі необхідні, встановлені законом, обов'язкові реквізити, розкривають зміст господарських операцій, які виникли між позивачем і його контрагентом.

Зазначені первинні документи за формою та змістом відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Податковому кодексу України, та підтверджують фактичне здійснення господарських операцій

В судовому порядку первинні документі недійсними не визнані.

Слід зазначити, що неподання ПП ТПК "Медвейс" звітності по податку на землю не може бути безумовною підставою для позбавлення ТОВ "БТК-Центр Комплект" права на формування податкового кредиту на підставі первинних документів і податкових накладних.

Також суд відмічає, що відповідно до пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Кодексу, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку.

Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

В силу приписів частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Податкові органи не вправі тлумачити поняття добросовісності платника як таке, що породжує у останнього додаткові обов'язки, не передбачені чинним законодавством.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак, контролюючим органом не доведено існування таких обставин у даній справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ із вартості наданих ПП ТПК "Медвейс" послуг на загальну суму 21849 грн. відповідає вимогам податкового законодавства.

Правомірне включення до податкового кредиту 35408 грн. у зв'язку із придбанням приміщення та 21849 грн. компенсації земельного податку за договором з ПП ТПК "Медвейс", свідчить про безпідставність визначення податковим органом позивачу і штрафних санкцій в розмірі 17704 грн та 10925 грн, відповідно.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкове повідомлення-рішення від 27.03.2017 № в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 85886 грн є протиправним, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 27.03.2017 №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств колегія зазначає таке.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункт 14.1 статті 14 Кодексу, у редакції, яка діяла до 01.01.2015, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст.138 Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 Кодексу витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.139.1.9 ст. 139 Кодексу).

Положеннями пункту 44.1 статті 44 Кодексу визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас, як зазначалось, у відповідності до частини 1 і 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (абз. 11 ст. 1 Закону).

Щодо витрат по списанню паливно-мастильних матеріалів та використання ПММ у господарській діяльності підприємства за 2016 рік в сумі 437476 грн.

Податковий орган вважає, що ТОВ "БТК-Центр Комплект" відображені в даних бухгалтерського обліку (Дт 949 Кт 203) зазначені витрати не підтверджено дорожніми листами та товарно-транспортними накладними, а наявні містили значні виправлення в номерах документа, показниках спідометра, руху пального при виїзді, поверненні або не містили даних щодо кількості виданого пального, пробігу автомобіля, в деяких з них зазначено прізвище одного й того самого водія (т.1, а.с.47-61).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність висновку податкового органу з огляду на наступне.

Відповідно до п.2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Отже, у разі відсутності затвердженої форми первинного документа, документування може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків при наявності обовязкових реквізитів, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення.

Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту. Власне незаповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Слід врахувати, що наказ Мінтрансу, Мінстату України від 29.12.1995 №488/346, яким було затверджено типову форму подорожнього листа, втратив чинність згiдно із наказом Мiнiстерства iнфраструктури України, Мiнiстерства економiчного розвитку i торгiвлi України вiд 10.12.2013 № 1005/1454.

Судом встановлено, що надані позивачем подорожні листи, в тому числі їх оригінали місять виправлення у порядковому номері, залишку при поверненні в гараж, або не містять даних щодо часу повернення в гараж.

Разом із тим, встановлено, що подорожні листи, які були досліджені судом, містять усі обовязкові реквізити, які дають можливість встановити зміст та обсяг господарської операції (в тому числі щодо кількості використаного пального та періоду його використання), а наявність недоліків у їх складанні не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного використання пального та понесених витрат.

Не знайшли свого підтвердження і доводи відповідача щодо невідповідності даних в подорожних листах №6 та №4 від 21.01.2016 та від №9 та №8 від 04.02.2016, оскільки водій ОСОБА_4 одночасно в один і той же день керував різними автомобілями: IVECO та МАЗ.

Зазначеними подорожними листами з урахуванням вказаного в них часу виїзду та прибуття, а також кількісного пробігу (км) підтверджується можливість керування одним водієм різними автомобілями в межах робочого часу та необхідності використання різних типів автомобілів для виконання різних робіт (т.1, а.с. 172, 178, т. 3, а.с. 218, 224).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що податковим органом безпідставно не прийнято до уваги надані позивачем подорожні листи та зроблено висновок про заниження позивачем податку на прибуток по списанню паливно-мастильних матеріалів в розмірі 78746 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 39373 грн (згідно розшифровки встановлених порушень, т.5, а.с.114).

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про реальність господарських операцій між ТОВ "БТК-Центр Комплект" та ПП ТПК "Медвейс" та підтвердження понесених витрат, в тому числі щодо компенсації витрат по податку на землю, обґрунтування якого наведено вище, а відтак відповідачем безпідставно зроблено висновок про заниження позивачем податку на прибуток по послугам з компенсації витрат по податку на землю в розмірі 7042 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 3521 грн (згідно розшифровки встановлених порушень, т.5, а.с.114) та про заниження позивачем податку на прибуток щодо "Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України" в розмірі 13810 грн. (згідно розшифровки встановлених порушень, т.5, а.с.114).

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 27.03.2017 № в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 143752 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "14" серпня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "23" листопада 2017 р.

- ,