Справа № 2а/2370/5016/2012
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2013-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Черкаси

28 січня 2013 року Справа № 2а/2370/5016/2012

10 год. 45 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Ільченку С.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - за довіреністю, представника відповідача ОСОБА_2 - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області про скасування рішень та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі-відповідач 1) та управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області (далі-відповідач 2) про визнання недійсним рішення відповідача-2 № 77 від 22.11.2012 року «Про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності до Пенсійного фонду України»та визнання недійсним рішення відповідача-1 № 11932/10 від 17.12.2012 року про результати розгляду скарги № 66.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернувшись до відповідача-2 з метою отримання довідки про відсутність заборгованості для припинення підприємницької діяльності, позивач дізнався про те, що 22.11.2012 року відповідачем-2 прийнято рішення № 77, згідно якого до позивача застосована фінансова санкція за несвоєчасне подання звітності до органів Пенсійного фонду України на загальну суму 170 грн. 00 коп. Причиною винесення рішень стало неподання позивачем річної первинної звітності до системи персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб за 2005 рік.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його до відповідача-1, однак останній рішенням № 11932/10 від 17.12.2012 року про результати розгляду скарги № 66 залишив вказану скаргу без задоволення, а рішення № 77 від 22.11.2012 року - без змін.

В свою чергу, позивач не погоджуючись з викладеним та стверджуючи, що акт складений невчасно, відповідачі посилаються на норми законодавства, які втратили чинність, а також порушено саму процедуру перевірки та накладення штрафу тощо, а тому рішення № 77 від 22.11.2012 року та № 11932/10 від 17.12.2012 року підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов, та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши покази представників сторін, розглянувши подані позивачем документи і матеріали адміністративного позову, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_3 01.09.1997 року зареєстрований як фізична особа-підприємець Городищенською районною державною адміністрацією, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, а також зареєстрований в управлінні Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.09.2012 року по адміністративній справі № 2а/2370/3225/2012 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, що не повязане з банкрутством.

На виконання вказаного рішення суду, 22.11.2012 року позивач звернувся до відповідача-2 з проханням видати довідку про відсутність заборгованості перед управлінням.

Проведеною відповідачем-2 22.11.2012 року перевіркою встановлено, що позивачем відомості про застраховану особу, що використовується в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, не подавалась до органів Пенсійного фонду України протягом 2005 року. Результати перевірки викладено в акті відповідача № 87 від 22.12.2012 року.

Пунктом 1 частини 1 ст. 14 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності є страхувальниками.

Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 17 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»страхувальник зобовязаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом, а саме відповідно до Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовується в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування.

Згідно з п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі десяти відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі двадцяти відсотків зазначених сум та не менше двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі вказаного акта перевірки, відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 109 «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій за неподання звітності до органів Пенсійного фонду України № 77 від 22.12.2012 року, відповідно до якого до позивача застосовано фінансові санкції у сумі 170 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 28.11.2012 року позивач оскаржив його до головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яке рішенням № 11932/10 від 17.12.2012 року про результати розгляду скарги № 66 залишило скаргу без задоволення, а рішення № 77 від 22.11.2012 року - без змін. Вказане рішення відповідача-1 мотивоване тим, що спірне рішення № 77 від 22.11.2012 року прийняте відповідно до вимог чинного законодавства України, а саме оскільки позивачем не подано у встановленні строки звіт за 2005 рік, а подано його лише 22.11.2012 року то відповідач-2 правомірно застосував до позивача фінансові санкції в сумі 170 грн. 00 коп. відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»в редакції що діяла до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»№2464- VI від 08.07.2010 стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язковою державного соціального страхування та сум, штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Крім того, відповідно до п. 3 Порядку формування та подання страховиками звіту щодо сум нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 року № 22-2 (набрала чинності з 01.01.2011 року), звіти щодо сум нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду за звітний період до 01.01.2011 року, надаються у строки та за формою, встановленою Порядком формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовується в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 05.11.2009 р. № 26-1 (втратила чинність на підставі Порядку № 22-2 від 08.10.2010 року).

Таким чином, звіти до системи персоніфікованого обліку за 2005 рік позивач повинен був надати до 01 квітня 2006 і тому відносини щодо покладення відповідальності за невиконання такого обовязку були врегульовані дійсною на той час редакцією ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У звязку з викладеним, суд не погоджується з доводами позивача стосовно того, що норми ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»не можуть бути застосовані, оскільки відповідно до ч. «й»підпункту 12 пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»№ 2464-VI від 08.07.2010 року частини 1-9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»виключені, а Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»набув чинності з 01.01.2011 року.

Отже, зясувавши обставини справи та враховуючи результати проведеної управлінням Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області перевірки, суд приходить до висновку про наявність факту неподання позивачем звітності за 2005 рік до системи персоніфікованого обліку.

Проте, незважаючи на це, суд приходить до висновку, що штрафні санкції відповідно до рішення № 77 від 22.11.2012 року застосовані відповідачем-2 незаконно і тому підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 239 Господарського кодексу України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосувати до субєктів господарювання, у тому числі такі адміністративно-господарські санкції як штраф.

Фінансові санкції, застосовані до позивача за порушення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є також різновидом адміністративно-господарських санкцій.

Статтею 250 Господарського кодексу України передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до субєкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

В судовому засіданні судом досліджено рішення управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області № 77 від 22.11.2012 року про застосування фінансових санкцій за неподання відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку в строки, встановлені законом, і такі фінансові санкції відповідно до цих рішень застосовані до відповідача у звязку з неподанням звітності за 2005 рік.

Таким чином, судом встановлено, що при винесенні оскаржуваного рішення № 77 від 22.11.2012 року відповідач-2 не врахував вимоги ст. 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій.

Твердження представника відповідача про те, що до вказаних правовідносин відповідно до п. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»не застосовується строк давності щодо стягнення штрафів, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення, суд розцінює критично оскільки в даному випадку відповідачем-1 пропущені строки застосування адміністративно-господарських санкцій, які передбачені ст. 250 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У звязку з зазначеним, суд вважає, що рішення управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області № 77 від 22.11.2012 року про застосування до позивача фінансових санкцій та рішення № 11932/10 від 17.12.2012 року про результати розгляду скарги прийняті відповідачами з порушенням вимог чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії, однак відповідачі правомірність винесених рішень не довели.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 86, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення управління Пенсійного фонду України в Городищенському районі Черкаської області № 77 від 22.11.2012 року «Про застосування фінансових санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності до Пенсійного фонду України».

Визнати недійсним рішення головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 11932/10 від 17.12.2012 року про результати розгляду скарги № 66.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 107 грн. 30 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку передбаченому ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.01. 2013 року.

Суддя В.В. Мишенко