Справа № 324/187/17 (2-а/324/13/2017)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2017 року справа № 324/187/17 (2-а/324/13/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Ясенової Т.І.

суддів: Суховарова А.В. Головко О.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянов А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати протиправними дії Міністерства оборони України в особі Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобовязати Департамент фінансів МО України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у звязку з інвалідністю, що настала внаслідок поранення, контузії, їх наслідків та захворювань, повязаних з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у відповідності зі статтею16 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженим Постановою КМУ № 499 від 28.05.2008 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.09.2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок поранення та захворювання, повязаних з виконанням обовязків військової служби. Відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається ві виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Позивач при встановленні йому третьої групи інвалідності не звертався за нарахуванням та отриманням одноразової грошової допомоги, тож у відповідності до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання відповідної одноразової грошової допомоги

Постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 13.09.2016 року про виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця. Зобовязано Міністерство оборони України розглянути та прийняти в установленому порядку рішення за заявою ОСОБА_1 від 13.09.2016 року про виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовця. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскільки позивач отримав інвалідність в 1993 році , тому не підпадає під дію Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, яка набрала чинності з 1 січня 2014 року. Також є хибним застосування до спірних правовідносин Порядку № 499, оскільки Постановою від 28 травня 2008 року № 499 передбачено завершення виплат страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, відповідно до умов державного обовязкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобовязаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою КМУ від 19 серпня 1992 року № 488. Тобто особисте державне страхування та одноразова грошова допомога є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставини, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Оскільки право у позивача виникло у 1993 році, строк його реалізації сплинув.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Сторони належним чином повідомлені про дату, місце і час апеляційного розгляду справи, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, у судове засідання не прибули.

Відповідно частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 приймав участь у бойових діях в складі обмеженого контингенту радянських військ з 01 жовтня 1985 по 13 жовтня 1986 року на території Демократичної Республіки Афганістан. (а. с. 15)

У 1993 році під час первинного огляду органами МСЕК позивача визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення та захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 2373 від 30.05.2016 року) вогнепальне осколкове поранення (контузія головного мозку-1985 рік) та травма правого плеча колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 П.), так, повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а. с. 11)

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 листопада 2016 року № 97 комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, оскільки він був звільнений з військової служби та інвалідність йому встановлено до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року № 3597-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обовязок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. (а. с. 17)

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про загальний військовий обовязок і військову службу».

За приписами статті 41 Закону України «Про загальний військовий обовязок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

На час первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності в 1993 році стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачала, що військовослужбовці, а також військовозобов'язані, призвані на збори, підлягають державному обов'язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов'язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Довідкою публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» № 0890-03-04/317 від 30.05.2017 року підтверджено, що документи за державним обовязковим особистим страхуванням згідно з постановою КМУ № 488 від 19.08.1992 року стосовно ОСОБА_1 для виплати не оформлялись та страхові суми не виплачувались. (а. с. 114)

Тобто правом на отримання суми відповідної страхової виплати позивач не скористався, кошти не отримував.

Однак, на час встановлення позивачу інвалідності ІІ групи (06.09.2017 року), Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладно в іншій редакції.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції на час встановлення позивачу інвалідності ІІ групи, визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за пунктом 4 - встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту б) частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Аналогічні положення закріплені й у пункті 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року (Порядок № 975), за змістом якого, зокрема, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи.

Згідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 особам, які до набрання чинності Порядком № 975 мали право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Зазначений Порядок № 975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, згідно якому днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена в довідці МСЕК.

Матеріалами справи підтверджено, що довідкою медико-соціальної експертизи 06.09.2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. Інвалідність повязана з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Станом на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності був чинним Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачено призначення і виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивач як військовослужбовець, який отримав поранення, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби, має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.

Однак, вказані обставини судом першої інстанції не враховано.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги та не прийняв відповідного рішення.

Такий висновок спростовується наявними в матеріалах справи документами, зокрема, витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 97 від 11 листопада 2016 року, відповідно до якого комісія, розглянувши подані документи, дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема ОСОБА_1. (а. с. 17)

Викладені обставини свідчать, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до статті 202 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ст.ст.205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року - скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у звязку із настанням інвалідності ІІ групи, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобовязати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у звязку з настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, контузії, їх наслідків та захворювань, повязаних із виконанням ним обовязкової військової служби при пере6буванні в країнах де велись бойові дії у відповідності зі статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції, відповідно до статті 212 КАС України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко