Справа № 488/2621/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 488/2621/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Селіщева Л.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Миколаєві Миколаївської області на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Миколаєві Миколаївської області про визнання дій протиправними, скасувати рішення та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва, правонаступником якого є Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Миколаєві Миколаївської області (далі Пенсійний фонд), в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо утримання з пенсії надміру виплачених сум та скасувати прийняте, з цього приводу рішення від 02 березня 2016 року № 10/2;

- зобов'язати повернути безпідставно утримані кошти, що були стягнуті на підставі рішення від 02 березня 2016 року № 10/2.

Обґрунтовуючи позов ст.1215 Цивільного кодексу України, позивач стверджувала що за рішенням Пенсійного фонду їй був встановлений розмір пенсії та проводились виплати.

Будь - яких недобросовісних дій з її боку, направлених на встановлення розміру пенсії в більшому розмірі не було.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2017 року позов задоволено.

Суд визнав протиправними дії Пенсійного фонду щодо утримання з пенсії ОСОБА_1 надміру виплачених сум, скасував спірне рішення № 10/2 від 02 березня 2016 року та зобов'язав повернути ОСОБА_1 незаконно утримані кошти.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, Пенсійний фонд подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Від апелянта надійшло клопотання про розгляд даної справи без участі представника.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС України, у звязку із неявкою сторін, належним чином сповіщених про день, час та місце розгляду справи.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що з 01 січня 2008 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Пенсійному фонді як одержувач пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року (далі Угода).

24 грудня 2009 року, після досягнення позивачкою 55-річного віку, позивач звернулася до Пенсійного фонду про перерахунок пенсії з більшого стажу та заробітку, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Позивачем були надані довідки про заробітну плату від 25 листопада 2008 року №1-11-1 та від 27 січня 2009 року № 1-11-1, видані ВАТ «МРСК Северо-Запада» «Коленерго» за період з квітня 1992 року по листопад 2002 року, в яких розмір її заробітку вказаний у російських рублях.

На підставі відповідних документів, згідно розпорядження Пенсійного фонду від 05 січня 2010 року я позивачу була визначена пенсія в розмірі 1 275,85 грн..

У результаті проведеної у грудні 2015 року Пенсійним фондом перевірки пенсійної справи позивача, виявлено порушення порядку обчислення її заробітної плати, з якої проводився перерахунок пенсії та прийнято рішення від 02 березня 2016 року № 10/2 про утримання з її пенсії переплати в сумі - 23 293,82 грн. (а.с.8-9).

На звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області листом від 21 червня 2016 року за № 42-К-15/ОП повідомило її, що при обчисленні заробітку для перерахунку пенсії, працівником Пенсійного фонду був застосований курс російського рубля до української гривні станом на 24 грудня 2009 року, хоча відповідно до Угоди мав бути застосований курс, що діяв на дату первинного призначення пенсії, тобто курс на 01 січня 2008 року.

Обґрунтовуючи своє рішення про утримання надміру виплачених сум, субєкт владних повноважень послався на те, що з його боку відбулася рахункова помилка (а.с.18-19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ст.1215 Цивільного кодексу України, погодився з доводами позивача про те, що переплата пенсії виникла не з її вини, а внаслідок помилкового застосування працівниками відповідача пенсійного законодавства, що не може вважатися рахунковою помилкою.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції про безпідставність утримання з позивача надміру виплачених сум пенсій відповідає статті 159 КАС України.

Водночас, вважає процесуально неправильно з боку суду першої інстанції, визнавати протиправними дій Пенсійного фонду щодо утримання надміру виплачених сум пенсій, оскільки такі дії оформлені відповідним рішенням.

Правова позиція суду апеляційної інстанції щодо обґрунтованості та законності рішення суду першої інстанції та доводів апеляції визначається в наступному.

Статтею 1215 Цивільного кодексу України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тобто, виходячи з викладених норм, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача.

Як зазначив Верховний Суд України у своєму рішенні від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13 обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Роблячи з викладеного правовий висновок, вища судова інстанція зазначила, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату і факту недобросовісності набувача - не підлягають поверненню.

У своїй апеляційній скарзі Пенсійний фонд наполягає на тому, що при проведенні перерахунку пенсії позивачу відбулася рахункова помилка.

Не можна погодитися з таким доводом, беручи до уваги наступне.

Так, із загально визначених понять «рахункова помилка» це результат неправильного застосування правил арифметики.

Водночас, як вважає суд апеляційної інстанції, неправильне застосування службовими особами Пенсійного фонду нормативних актів, якими регулюються обчислення та нарахування пенсії для певних категорій пенсіонерів не може вважатися рахунковою помилкою.

Для підкріплення своєї правової позиції, колегія суддів бажає зазначити, що пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки № 58, а також у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Обґрунтовуючи свою позицію щодо помилкового задоволення судом першої інстанції вимог позивача про визнання протиправними дій, які стосуються прийняття субєктом владних повноважень рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Пункт 1 ч.2 ст.17 КАС України встановлює, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори юридичної особи із субєктом владних повноважень щодо оскарження правового акта індивідуальної дії, дій чи бездіяльності.

Обов'язковою ознакою правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Дія активна поведінка суб'єкта владних повноважень (органу чи посадової особи). Об'єктом оскарження може бути як одноразова, так і триваюча дія, яка порушує права чи інтереси позивача.

У даній справі юридичні наслідки створює рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій, про що фактично зазначає позивач, а не дії щодо його прийняття.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливим відмовити в цій частині позову та, на підставі ст.11 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 02 березня 2016 року № 10/2.

Також колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує, яким чином розподілити між сторонами судові витрати.

Матеріали справи свідчать, що позивач за подання даного адміністративного позову сплатила 551,20 грн. судового збору (а.с.1).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи норму зазначеної статті, суд апеляційної інстанції вважає за необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 вказану суму, понесених нею, судових витрат.

У звязку з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що є підстави для зміни постанови суду першої інстанції, відповідно до ст.201 КАС України, оскільки суд правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Миколаєві Миколаївської області задовольнити частково.

Постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2017 року змінити та викласти її резолютивну частину в наступній редакції.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Миколаєві Миколаївської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 02 березня 2016 року № 10/2 про утримання надміру виплачених сум пенсій.

Зобов'язати Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Миколаєві Миколаївської області повернути ОСОБА_1 кошти, які були утримані з неї на підставі рішення від 02 березня 2016 року № 10/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Миколаєві Миколаївської області (код за ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп..

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова