Справа № 2-а-80/11
Суддя: Лила В. М.
Дата ухвалення: 2011-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-80/11
№ б/н
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 вересня 2011 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого Лили В.М.

секретаря Петренко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління державного казначейства України в Дніпропетровській області, Центру по нарахуванню і виплаті допомог та здійсненню контролю за правильністю призначення та виплати пенсій і цільових грошових допомог Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення м. Новомосковська, Міністерства праці та соціальної політики України про визнання дій та бездіяльності протиправними і зобовязання здійснити перерахунок та виплатити недоплачену одноразову допомогу, -

встановив

позивач звернувся з позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління державного казначейства України в Дніпропетровській області, центру по нарахуванню і виплаті допомог та здійсненню контролю за правильністю призначення та виплати пенсій і цільових грошових допомог Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення м. Новомосковська, Міністерства праці та соціальної політики України в якому просить суд визнати дії і бездіяльність відповідачів в частині недоплати щорічної разової допомоги учаснику бойових дій до 5 травня йому, як інваліду війни третьої групи незаконними, зобовязати відповідачів зробити перерахунок та виплатити позивачеві недоплачену щорічну разову грошову допомогу як учаснику інваліду війни відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 1999-2009 роки у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, а саме: за 1999 рік в розмірі семи величин межі малозабезпеченості, за 2000-2005 роки у розмірі семи величин прожиткового мінімуму за кожен рік для осіб, які втратили працездатність, встановленого відповідно Законами України «Про затвердження прожиткового мінімуму» за 2000-2005 року, що дорівнює 11281 грн. 04 коп.; за 2006-2009 роки у розмірі семи величин прожиткового мінімуму за кожний рік для осіб, які втратили працездатність, встановленого відповідно Законами України «Про державний бюджет України», що дорівнює 10908 грн., а всього нарахувати та виплатити 22189 грн. 04 коп.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що він має статус інваліда війни третьої групи і згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» починаючи з 01.01.1999 року має право на отримання щорічно до 5-го травня одноразової грошової допомоги в розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

В 1999 році позивач не отримав зазначеної допомоги, а в період з 2000 по 2009 рік отримував допомогу в значно меншому розмірі, ніж це передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Такі виплати були проведені в звязку з тим, що Верховною Радою України приймались Закони «Про державний бюджет України», які фактично зупиняли або змінювали ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач вважає, що вказані Закони України, якими зупинялись та змінювались положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» являються недійсними з наступних підстав. При прийнятті Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» держава фактично вчинила правочин, взявши на себе односторонні майнові зобовязання. Частинами 2, 3 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та п. 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічні положення закріпленні в Рішеннях Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. та 26-рп/2008 від 27.11.2008 р.

Також позивач зазначає, що Кабінет Міністрів України, ігноруючи вимоги Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Конституції України щорічно подавав на розгляд Верховної Ради України проекти Законів «Про державний бюджет» на 1999-2009 року з нормами, які зупиняли або змінювали норми вимоги Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а відповідачі, в свою чергу, виконували не вимоги Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а Закони України Про державні бюджети на відповідні роки всупереч Конституції України.

На підставі вищенаведеного позивач вважає дії відповідачів, які виразились у недоплаті щорічної разової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня, в тому числі позивачеві незаконними. Внаслідок такої недоплати позивач недотримав 22189 грн. 04 коп.

Згідно ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету, а в умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості. Окрім того за змістом ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Разом з тим у 2000 - 2009 роках згідно з Законами України «Про державний бюджет України» на відповідний рік та згідно Постанов Кабінету Міністрів України - «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 р. відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 р. відповідно Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та "Про жертви нацистських переслідувань » відповідачами допомога нараховувалась і виплачувалась частково і її відповідні розміри не відповідали частині 5 статі 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вказані недоотримані кошти позивач, крім іншого, вважає шкодою,спричиненою йому державою, яка підлягає відшкодуванню в порядку ст. 1173 ЦК України.

Позивач та його представник до суду не з'явилися, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, згідно якої представник позивача підтримує позовні вимоги та просить суд задовольнити їх.

Представник Головного управління праці та соціального забезпечення населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та подав заперечення проти позову.

Представник Головного управління державного казначейства України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник Центру по нарахуванню і виплаті допомог та здійсненню контролю за правильністю призначення та виплати пенсій і цільових грошових допомог Дніпропетровської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подавши заперечення проти позову в яких посилався на те, що Центр не є належним відповідачем у справі, оскільки обовязок по нарахуванню та виплаті щорічної разової допомоги до 5 травня інвалідам війни покладено на ГУПСЗН Дніпропетровської облдержадміністрації. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду, а тому представник відповідача просить застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду та відмовити в задоволення позовних вимог позивача.

Представник Управління праці та соціального захисту населення Новомосковського району в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник Міністерства праці та соціальної політики України в судове засідання не зявився подавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності та подав заперечення проти позову.

В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

На момент звернення позивача з позовом до суду відповідно до ст. 99 КАС України яка діяла в той час адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В той же час ч. 1 ст. 100 КАС України передбачала, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін, за відповідач наполягав на відмові в позові з цих підстав.

З цих підстав суд вважає, що в позові в частині вимог за період з 1999 р. по 2008 р. повинно бути відмовлено в звязку з пропуском строку звернення до суду.

Що стосується позовних вимог позивача направлених до Головного управління державного казначейства України в Дніпропетровській області Центру по нарахуванню і виплаті допомог та здійсненню контролю за правильністю призначення та виплати пенсій і цільових грошових допомог Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Новомосковського району, Міністерства праці та соціальної політики України то вони задоволенню не підлягають, оскільки дані особи не є належними відповідачами у справі з огляду на наступне.

Ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання, а отже виключно ГУПСЗН Дніпропетровської облдержадміністрації являється особою, яка зобовязана нараховувати та виплачувати позивачеві щорічну разову грошову допомогу до 5-го травня.

Судом по справі встановлено, що позивач являвся інвалідом війни і, відповідно, він підпадає під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Законом України від 25.12.1998 р. ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» була доповнена ч. 5 згідно якої «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком».

Пунктом 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в наступній редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Однак Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 ці зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України, а отже вони втратили свою чинність з 22.05.2008 р. в силу ст. 152 Конституції України.

В подальшому зміни в ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не вносились та дія вказаної норми не призупинялась.

Станом на 5 травня 2009 року мінімальний розмір пенсії за віком склав 498 грн. згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік».

Незважаючи на це Кабінет Міністрів України 18.03.2009 року приймає Постанову № 211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань"», якою встановлює розмір разової грошової допомоги, передбаченої ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі 340 грн. і якою Головне управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської ОДА керується при нарахуванні та виплаті позивачеві разової грошової допомоги до 5-го травня в 2009 році.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи дії відповідача при нарахуванні та виплаті позивачеві щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій в 2009 р. згідно ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" суд приходить до висновку, що вони вчиненні не у спосіб, що передбачені конституцією та Законами України.

Так, посилання відповідача на те, що до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" були внесені зміни, які в подальшому Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 визнані неконституційними і, як наслідок правовідносини врегульовані цими нормами права зараз нічим не регулюються крім нормативно-правових актів Уряду, суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі якщо правові акти або їх окремі положення визнаються неконституційними, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, а отже з моменту проголошення Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 поновили свою дію норми ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і саме ці норми мають застосовуватись відповідачем при нарахуванні та виплаті щорічної разової грошової допомоги.

Таким чином дії відповідача підлягають визнанню протиправними.

Враховуючи, що обовязок по нарахуванню та виплаті щорічної разової грошової допомоги в 2009 році було покладено на Управління праці та соціального захисту населення в областях, суд вважає за необхідне не стягувати недоплачену суму, а зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачеві щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2009 рік відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп та урахуванням фактично виплаченої суми.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008, ст. ст. 2, 11, 69, 71, 94, 99, 100, 104, 158, 159, 162, 163 КАС України, суд, -

постановив :

позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління державного казначейства України в Дніпропетровській області, Центру по нарахуванню і виплаті допомог та здійсненню контролю за правильністю призначення та виплати пенсій і цільових грошових допомог Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення м. Новомосковська, Міністерства праці та соціальної політики про визнання дій та бездіяльності протиправними і зобовязання здійснити перерахунок та виплатити недоплачену одноразову допомогу задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі щорічної разової грошової допомоги за 2009 рік на підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп.

Зобовязати Головне управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2009 рік відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп та з урахуванням фактично виплаченої суми.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання її копії, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області з одночасним направлення копії апеляційної скарги до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області.

Встановити Головному управлінню праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації місячний строк для подання до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звіту про виконання постанови.

Перебіг місячного строку починається з дня набрання постановою законної сили.

Суддя Лила В.М.