Справа № 826/16732/16
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

22 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю:

представника позивача Травянка О.І.,

представника відповідача Рогози Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Етиленсервіс» на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 жовтня 2017 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Етиленсервіс» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Етиленсервіс», звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 31.03.2016, 28.09.2016, 19.10.2016.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 жовтня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити, в той час, як представник відповідача проти цього заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що посадовою особою ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено перевірку своєчасності сплати податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю «Етиленсервіс», за результатами якої складено акт №73/10/26-50-12-01-10 від 16.03.2016 р.

Вказаним актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, а саме, протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

На підставі Акту перевірки №73/10/26-50-12-01-10 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.03.2016 р. №, яким до позивача застосовано штраф, передбачений ст. 126 ПК України, у розмірі 10% в загальній сумі 28241,07 грн.

В подальшому, відповідачем на підставі пп.20.10.4 п.20.1 ст.20 та п.57.1 ст.57 та ст.203 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку ТОВ «Етиленсервіс» щодо порушення правил сплати податку, за результатами якої складено акт №748/26-50-12-01-11 від 31.08.2016 року.

Вказаним актом перевірки встановлено порушення позивачем терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.09.2016 року: №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 20%, в сумі 32 305,05 грн.; № , яким застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 5080,00 грн.

Крім того, посадовою особою ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено перевірку своєчасності сплати позивачем податків до бюджету, за результатами якої складено акт №2288/26-50-12-04-23 від 19.09.2016 року.

Цим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, а саме, позивачем протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.10.2016 р. №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 10% в загальній сумі 5 821,50 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення є предметом цього позову, оскільки позивач вважає їх протиправними.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач діяв в межах наданих повноважень та на їх виконання, що він і довів суду як суб'єкт владних повноважень, в той час, як позивач свої доводи належним чином не довів і не обгрунтував.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.75.1ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Відповідно до п.76.1.ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Відповідно до п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.57.1 ПК України).

Джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до п. 87.1. ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п. 110.1 ст.110 ПК України).

Згідно з вимогами ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У випадку застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків відповідно до ст.116 ПК України надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення. За одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.

Як установлено судом першої інстанції і свідчать матеріали справи, ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві за результатами перевірки ТОВ «Етиленсервіс» прийнято 10.09.2014р. податкове повідомлення - рішення №, яким ТОВ «Етиленсервіс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за основним платежем - 216 500,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 108 250,00грн. та податкове повідомлення - рішення №, яким ТОВ «Етиленсервіс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 49 795,00грн., у тому числі за основним платежем - 49 795,00грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскарженні товариством до суду, однак, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2014р. по справі №826/14394/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Таким чином, з дати набрання законної сили рішенням суду першої інстанції у справі №826/14394/14 податковий борг набув статусу узгодженого.

Грошові зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 10.09.2014р. № були сплачені товариством: 09.04.2015р. на суму 50 205,00грн.; 16.06.2015р. на суму 11 568,00грн.; 19.06.2015р. на суму 64 000,00грн.; 22.06.2015р. на суму 50 000,00грн.; 23.06.2015р. на суму 60 000,00грн.; 24.06.2015р. на суму 25 000,00грн.; 24.06.2015р. на суму 5 000,00грн.; 25.06.2015р. на суму 53 802,74грн.; 26.06.2015р. на суму 5 173,00грн.

Грошові зобов'язання по податковому повідомленню-рішенню від 10.09.2014р. №, як зазначає представник позивача були сплачені трансакцією по листу від 09.04.2015р. у розмірі 49 795,00грн.

Крім того, 06.11.2014р. податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким ТОВ «Етиленсервіс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 246 332,00грн., у тому числі за основним платежем - 164 221,00грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 82 111,00грн.

При цьому, рішенням ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 18.02.2015р. №2828/10/26-50-22-07 погоджено застосування податкового компромісу щодо заниження податкового зобов'язання по податковому повідомленню-рішенню від 06.11.2014р. № сума, яка підлягає до сплати становить 8 211,00грн.

Відповідно до платіжного доручення №122 від 19.02.2015р. зазначений податковий борг позивачем сплачено.

Крім того, позивачем 17.04.2015 року до контролюючого органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2015 року №, згідно якої підприємством задекларовано податкові зобов'язання у розмірі 24 608,00 грн.

Сума вказаного грошового зобов'язання була сплачена ТОВ «Етиленсервіс» 29.04.2015р. згідно платіжного доручення №7771 на суму 24 608,00грн.

Також, ТОВ «Етиленсервіс» 19 травня 2015 року подано до ДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року №, згідно якої підприємством задекларовано податкові зобов'язання у розмірі 297 881,00 грн.

Відповідно платіжних доручень №338 на суму 171 000,00 грн. та №7897 на суму 126 881,00 грн. грошове зобов'язання сплачена ТОВ «Етиленсервіс» 28.05.2015р.

Крім того, згідно платіжного доручення №6195 на суму 295,00грн товариством сплачено 13.02.2014 грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за 2013 рік за податковою декларацією №, поданою 10.02.2014.

Авансовий внесок, що підлягає сплаті щомісяця за вищевказаною декларацією складає 9636,00грн., сплачено позивачем платіжним дорученням №6531 від 27.03.2014р.

Згідно з п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в листі від 18.11.2014р. №1602/11/10/14-14, норма пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання. Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

Аналогічне регулювання було встановлено підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21 грудня 2000 року N 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Правовий висновок з приводу застосування цих положень у разі порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в залежності від того, як платник податку її сплатив - добровільно чи на підставі рішення суду, у тому числі й у разі розстрочення його виконання, викладено у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2014 року у справі N 21-279а14 за позовом комунального підприємства "Міський водоканал" до державної податкової інспекції у м. Нова Каховка Херсонської області Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

При цьому, посилання позивача на те, що тільки з 16.12.2016 грошові зобов'язання набули статусу узгоджених, оскільки тривали судові розгляди у Вищому адміністративному суді України, а також переглядалось судове рішення за нововиявленими обставинами, судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Як наголошувалось вище, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2014р. по справі №826/14394/14, залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015, набрала законної сили 29.01.2015, отже, саме з цього часу податковий борг набув статусу узгодженого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Етиленсервіс» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 10 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 23 листопада 2017 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Т.Р.Вівдиченко

І.В.Федотов