Справа № 428/9141/17
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Журавель Т.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року справа №428/9141/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Шишова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Чебанова О.О., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 вересня 2017 р. у справі № 428/9141/17 (головуючий І інстанції Журавель Т.С.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області (далі - відповідач, апелянт) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії та зобовязання відповідача зарахувати до страхового стажу період служби позивача в органах внутрішніх справ УМВС України в Луганській області з 05.08.2002 року по 25.05.2012 року та призначити йому пенсію по інвалідності з дня звернення, а саме з 06.04.2017 року.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 вересня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії було задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області зарахувати до страхового стажу період служби ОСОБА_2 в органах внутрішніх справ УМВС України в Луганській області з 05.08.2002 року по 25.05.2012 року та призначено ОСОБА_2 пенсію по інвалідності з дня його звернення, а саме з 06.04.2017 року.

Суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган, за наявності належним чином оформленої трудової книжки позивача та відповідних довідки про заробітну плату і інформації про нараховані та сплачені страхові внески, не мав правових підстав відмовляти позивачу у призначенні пенсії по інвалідності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги управління зазначає, що враховуючи норми чинного законодавства, врахувати страховий стаж за період з 01.08.2006 року по 25.05.2012 року на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 09.02.2017 року №17351, підстав не має. За даними трудової книжки можливо зарахувати до страхового стажу лише період з 26.07.2002 року по 31.12.2003 року (з 01.01.2004 року набрав чинності Закон 1058), що складає 01 рік 05 місяців 06 днів та недостатньо для призначення пенсії по інвалідності III групи.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 народився 23.09.1984 року та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта серії ЕМ №833775, виданого 02.01.2001 року Сєвєродонецьким МВУМВС України в Луганській області.

11.01.2017 року ОСОБА_2 первинно з 22.12.2017 року до 01.01.2018 року була встановлена 3 група інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією МСЕК серії 12 ААА № 505321.

Згідно копії трудової книжки серії АВ №425442 від 05.08.2002 року ОСОБА_2 Д.А.05.08.2002 року на підставі наказу ЛАВС №43 о/с від 26.07.2002 року був прийнятий на службу в органах внутрішніх справ та 25.05.2012 року згідно наказу ГУМВС № 174 о/с від 25.05.2012 року був звільнений з органів внутрішніх справ.

Відповідно копії довідки №54/17454 від 01.06.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проходив службу в органах внутрішніх справ з 05.08.2002 року по 25.05.2012 року.

У зазначений період ОСОБА_2 отримував заробітну плату та сплачував страхові внески, що підтверджується копією довідки про заробітну плату № 17351 від 09.02.2017 року та інформацією №626/111/22-2017 від 04.08.2017 року.

06.04.2017 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про призначення йому пенсії по інвалідності третьої групи.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку №2057/2017 від 25.05.2017 року позивачу у призначенні пенсії по інвалідності було відмовлено у звязку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Положенням ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та вінших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як зазначалося вище, пенсійний орган своїм рішенням відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоди його служби в органах внутрішніх справ з 05.08.2002 року по 25.05.2012 року.

Трудова книжка позивача АВ № 425442 містить відповідні записи.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно ст. 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для інвалідів II та III груп: від 32років до досягнення особою 33 років включно - 5 років.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який що місяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Аналізуючи викладене вбачається, що пенсійних орган, за наявності належним чином оформленої трудової книжки позивача та відповідних довідки про заробітну плату і інформації про нараховані та сплачені страхові внески, не мав правових підстав відмовляти позивачу у призначенні пенсії по інвалідності.

Щодо доводів апелянта на те, що за період проходження служби ОСОБА_2 в органах внутрішніх справ з 05.08.2002 року по 25.05.2012 року відсутні інформація у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, колегія суддів відноситься критично, виходячи з наступного.

Пунктом 9 Наказу Міністерства фінансів України від 11.04.2016 року №441 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.05.2016 за № 682/28812 «Про внесення змін до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» надається Таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку з урахуванням кодів категорій застрахованих осіб, яка призначена для формування страхувальниками, у тому числі тими, які нараховують та сплачують єдиний внесок за осіб із числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової та альтернативної служби), осіб рядового і начальницького складу, у розрізі кожної застрахованої особи відомостей про суми нарахованої їй заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) у звітному місяці.

Тобто відокремлено по кожній особі із числа військовослужбовців подається сума грошового забезпечення, допомоги, компенсації застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів доходів та зборів з червня 2016 року включно.

На підставі п.17 ст.11 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу (Статтю 11 доповнено пунктом 17 згідно із Законом № 857-У від 03.04.2007).

Платниками єдиного внеску відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-VI є військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу.

При таких обставинах колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який зазначив, що до страхового стажу слід врахувати період з 05.08.2002 року по 25.05.2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 вересня 2017 р. у справі № 428/9141/17 залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 вересня 2017 р. у справі № 428/9141/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

ОСОБА_3