Справа № 813/2697/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9511/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року у справі № 813/2697/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання нечинною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

21 липня 2017 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання нечинною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мешко Віталія Миколайовича про закінчення виконавчого провадження ВП № 53188996 від 29 червня 2017 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що державним виконавцем передчасно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з неможливістю його виконання. Так, державним виконавцем не використано усіх передбачених Законом повноважень щодо виконання судового рішення, зокрема: не викликано та не опитано голову Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Львівській залізниці з приводу виконання судового рішення; на посадових осіб боржника, в тому числі його керівника, не накладались стягнення у вигляді штрафу, передбачених статтею 75 Закону; у зв'язку із зменшенням управлінських функцій Управління МВС України на Львівській залізниці державний виконавець не звертався до Львівського окружного адміністративного суду, який видав виконавчий документ, із заявами (поданнями) про роз'яснення рішення, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення; державний виконавець не звертався до суду за встановленням відносно нього тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за судовим рішенням. Окрім того, Управління МВС України на Львівській залізниці на момент винесення оскаржуваної постанови та на дату подання скарги на рішення державного виконавця не ліквідовано, запису про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено. Державний виконавець не в повному обсязі скористався наділеними повноваженнями та передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду не виконано, ОСОБА_1 не поновлено в займаній посаді.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року у справі № 813/2697/17 позовні вимоги задоволено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що державний виконавець діяв правомірно керуючись ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження»: «У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконане без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, що і було зроблено.

Просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року у справі № 813/2697/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2016 у справі №813/2949/16 позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та зобов'язання до вчинення дій задоволено, визнано протиправним та скасовано Наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці № 11о/с від 01 серпня 2016 року «Про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ» в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за ст. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 06 листопада 2016 року та поновлено майора міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці з 07 листопада 2015 року.

Постанова суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 допущена до негайного виконання.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року в частині визнання протиправним та скасування Наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці № 11о/с від 01 серпня 2016 року «Про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ» в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за ст. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 06 листопада 2016 року та поновлення майора міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці з 07 листопада 2015 року залишено без змін.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Мельника Р.І. від 23.12.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 53188996 по виконанню відповідного виконавчого листа.

23 березня 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мельником Р.І. винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5 100,00 гривень за невиконання без поважних причин рішення суду.

24 квітня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мешко В.М. винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 10 200,00 гривень за невиконання без поважних причин рішення суду.

17 травня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мешко В.М. винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 223,25 гривень.

20 червня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мешко В. М. прийнято постанову про скасування процесуального документа, якою скасовано постанову державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 223,25 гривень.

До прокуратури Львівської області 21.06.2017 скеровано подання про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно службових осіб боржника за ознаками складу злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України.

29 червня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мешко Віталієм Миколайовичем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_1 оскаржила її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, однак суд дійшов висновку, що в державного виконавця правових підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" не було, адже як свідчать матеріали адміністративної справи, майора міліції ОСОБА_1 не було поновлено на посаді старшого оперуповноваженого сектору боротьби з незаконним обігом наркотиків Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці.

В обгрунтування невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2017 у справі №813/2949/16 представник відповідача зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження наявний лист Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці, в якому зазначено про те, що управління звернулося до суду про роз'яснення рішення суду.

Однак, ця обставина була державним виконавцем взята до уваги, але не перевірена та не досліджена.

Суд першої інстанції зазначив, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.01.2017 року заяву Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці про роз'яснення порядку виконання постанови суду повернуто заявнику.

В свою чергу, невиконання рішення суду та прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 53188996 з формальних підстав призведе до того, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2017 у справі № 813/2949/16 не буде виконана, що суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до положень статей 8,9 КАС України є його складовою.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» : по-перше, нагадав, що п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод 1950 р.) надано кожному право звертатися до суду у разі будь-якого спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що являє право порушувати позовне провадження у судах з питань цивільно-правового характеру; проте таке право було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції припускала, щоб судове рішення, яке набрало чинності та є обов'язковим до виконання, залишалося б недіючим; по-друге, визнав немислимим, що п.1 ст.6 Конвенції, детально визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд справи, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень; по-третє, наголосив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 липня 2006 року у справі «Васильєв проти України» зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов'язком держави.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем не вжито всіх заходів щодо виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду, виконавче провадження ВП № 53188996 закінчено з формальних підстав, а викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню повністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та аргументами суду першої інстанції з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції на час розглядуваних правовідносин) встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин 1, 4 ст.18 вказаного Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно норм ч.1, ч.6 ст.26 цього Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

За приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За результатами судового розгляду справи відповідачем не подано доказів, які б спростовували позовні вимоги та встановлені судом першої інстанції обставини, не доведено, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, обгрунтовано та розсудливо, з урахуванням всіх необхідних обставин.

Також колегія суддів виходить з того, що правовідносини сторін, що виникають під час та у зв'язку із виконанням рішення суду, є частиною судового провадження.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Європейський суд з прав людини приділяє особливу увагу тривалості виконання рішення в світлі заходів, вжитих державою для прискорення вирішення внутрішніх систематичних проблем (остаточна ухвала щодо прийнятності у справі «Сокур проти України»; рішення у справах «Півень проти України», «Жовнір проти України», «Войтенко проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України»). У своїх рішеннях Суд зазначає, що, не виконуючи рішення суду, державні органи позбавили положення статті 6 § 1 будь-якого сенсу.

Тобто, невиконання рішення суду, яке набрало законної сили порушує права людини та громадянина, а також принципи закладені в Конституції України,Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,Кодексі адміністративного судочинства України та інших Законах, які направлені на захист цих прав. Таке невиконання судових рішень підриває авторитет та довіру до суду та держави в цілому, що є неприпустимим у демократичній і правовій державі.

На момент виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначалися Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV). Відповідно до статті 75 цього Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Як встановлено колегією суддів та підтверджується матеріалами справи, постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Мельника Р.І. від 23.12.2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 53188996 по виконанню відповідного виконавчого листа.

23 березня 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мельником Р.І. винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5 100,00 гривень за невиконання без поважних причин рішення суду.

24 квітня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мешко В.М. винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 10 200,00 гривень за невиконання без поважних причин рішення суду.

17 травня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мешко В.М. винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 223,25 гривень.

20 червня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мешко В. М. прийнято постанову про скасування процесуального документа, якою скасовано постанову державного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 223,25 гривень.

До прокуратури Львівської області 21.06.2017 скеровано подання про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно службових осіб боржника за ознаками складу злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України.

29 червня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мешко Віталієм Миколайовичем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем не здійснено всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Боржником у виконавчому провадженні є Управління МВС України на Львівській залізниці, а 21.06.2017 р. до прокуратури Львівської області скеровано подання про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повідомлення про злочин вчинений службовими особами Управління МВС України на Львівській залізниці, навіть не конкретизовано якими та в чому полягає неможливість виконання рішення суду без участі цих осіб.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.. 41, ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року у справі № 813/2697/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Р. Б. Хобор
Я. С. Попко

Повний текст судового рішення виготовлено 21.11.2017 року