Справа № 804/4990/17
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2017 р. Справа № 804/4990/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; третя особа: Криворізьке відділення № 1 Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про зобов`язання вчинити певні дії
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; третя особа: Криворізьке відділення № 1 Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк", у якому позивач просить суд:
- визнати дії посадових осіб Саксаганського відділу Державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області при здійсненні виконавчого провадження № 51233294 неправомірними;
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.
Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про дату час і місце судового засідання повідомленний належним чином.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7 на підставі заяви стягувача - ПАТ «Альфа-Банк» відкрито виконавче провадження із виконання виконавчого напису приватного нотаріуса ОСОБА_5 від 30.03.2016 року за № 7854 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» борг у сумі 91 332,73 дол. США, про що прийнято постанову від 25.05.2016 року (ВП № 51233294).
У резолютивній частині постанови державним виконавцем зазначено про зобов'язання боржника - ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_1, адреса: бул. Вечірній, 1/233) добровільно виконати виконавчий документ у строк до 01.06.2016 року. Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7 накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення 91 332,73 дол. США, заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише у межах суми боргу.
Відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець керувався, зокрема ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження».
Вирішуючи питання про правомірність таких дій державного виконавця, суд враховує, що згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що спеціальним законом, який на час вчинення дій з виконання виконавчого напису нотаріуса, визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку був Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, в редакції що діяла на час прийняття оскаржуваних постанов.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі Закон України № 606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Закону № 606 примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).
Частиною першою та абзацом першим частини другої статті 11 Закону № 606 встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
В силу положень частини 1, пункту 4 частини 2 статті 17 Закону № 606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі написи нотаріусів.
З наведених законодавчих норм вбачається, що державний виконавець зобовязаний вчинити виконавчі дії у спосіб передбачений виконавчим написом нотаріуса, який є виконавчим документом.
У відповідності до вимог частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
В той же час, стаття 20 Закону України «Про виконавче провадження» визначає місце виконання рішення, зокрема, щодо звернення стягнення на майно боржника.
За змістом положень частини 1 вказаної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.
З наведених законодавчих норм вбачається, що виконавче провадження відкривається та виконавчі дії вчиняються органом державної виконавчої служби за місцем проживання, перебування боржника, або за місцезнаходженням його майна.
Так, згідно виконавчого документа місце знаходження боржник зазначено, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, бул. Вечірній, 1/233 та належить до території Саксаганького відділу державної виконавчої служби місті Кривий Ріг.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменемУкраїни і є обов'язковими до виконання на всій території України.
Відповідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно до п.п. 1, 3, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінивши усі докази, надані суду, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено можливість проведення виконавчих дій державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі ді їщодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Позивачем здійснено звернення до органу державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна боржника, тобто, реалізовано своє право вибору відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».
Також, Закон України «Про виконавче провадження» не містить заборони зазначення у виконавчому документі кількох вимог до одного боржника, які передбачають проведення різних по суті виконавчих дій. Положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» також не передбачають наведеної підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.
Виконавчий напис виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу № 7584 від 30.03.2016 року відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Постанова державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг про відкриття виконавчого провадження від 25 травня 2016 року відповідає вимогам п.п. 1, 3, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачений законодавством, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса ОСОБА_5 від 30.03.2016 року за № 7854, на підставі постанови від 07.11.2016 року державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку позивача: код фінансової установи: 322669, назва фінансової установи: ФГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ АТОЩАД М.КИЇВ, номер рахунку: 6244, код валюти рахунку 980, у межах суми 2 568 915,70 грн., а також на підставі постанови від 02.12.2016 року накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку позивача: код фінансової установи: 322669, назва фінансової установи: ФГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ПО АТОЩАД М.КИЇВ, номер рахунку: 6244, код валюти рахунку 980, у межах суми 2 568 915,70 грн.

Згідно ст. 3 цього Закону, зокрема, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 27.04.2017 року № 51233294 повернуто виконавчий документ стягувачу у зв'язку із відсутністю майна боржника на яке можливо звернути стягнення, кошти на розрахункових рахунках у банківських установах відсутні.

Доводи позивача про те, що він більше 10 років не зареєстрований та не проживає за адресою, яка зазначена у виконавчому написі, а його фактична адреса є м. Севастополь і вказані обставини були відомі стягувачу при зверні до виконовчої служби, спростовуються матеріалами справи та не підтверджені належними доказами.

Суд не приймає до уваги наданний позивачем паспорт виданий Таращанським РС УДМС України в Київській області від 12 травня 2016 року, оскільки на момент вчинення виконавчого напису 30.03.2016 року, у позивача вказаний поспорт був відсутній. Більш того, виданний позивачу паспорт, а саме Таращанським РС УДМС України в Київській області від 12 травня 2016 року спростовує його доводи, що він проживає у м. Севостополі останні десять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглядаючи спір по суті, суд дійшов висновку, що оскаржувані дії та рішення прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно.

Виходячи з викладеного суд вважає, що позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, у зв'язку із чим вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України судовий збір не підлягає відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 14, 70, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адімінстративного позову ОСОБА_4 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; третя особа: Криворізьке відділення № 1 Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Суддя ОСОБА_1