Справа № 489/3208/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/3208/17

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Кирильчук О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправними дій, скасування рішення № 2 від 06.06.2017 року, про зобов'язання поновити виплату пенсії за віком,-

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача та скасувати рішення відповідача № 2 від 06.06.2017 року, зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії за віком з 08.06.2016 року.

Постановою від 25 липня 2017 року, ухваленою в порядку скороченого провадження, Ленінський районний суд м. Миколаєва, задовольнив адміністративний позов в повному обсязі:

- визнав протиправним та скасував рішення Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області від 06.06.2017 року №2;

- зобов'язав Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області поновити виплату пенсії за віком позивачу з 08.06.2016 року.

Не погоджуючись з постановою суду, Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року, оскільки позивачу з 16.05.2012 року призначена за віком на пільгових умовах, відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику, зайнятому на підземних роботах, а не як судді.

Також апелянт зазначає, що оскаржене рішення №2 від 06.06.2017 року приймалось пенсійним органом не на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, а на підставі Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ, Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.

Апелянт вказує на те, що стаття 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ була доповнення частиною 4, відповідно до Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якою було встановлено, що тимчасового, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законом України «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені за Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, не виплачуються.

Зазначене обмеження в подальшому продовжено до 31.12.2016 року, відповідно до Закону України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ, та до 31.12.2017 року, відповідно до Закону України «Про винесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ, які станом на сьогодні діють та у встановленому законом порядку не визнані неконституційними.

На думку апелянта предметом розгляду Конституційним Судом України не були норми, якими врегульовані спірні правовідносини в цій справі.

ОСОБА_1 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що оскарженим рішенням пенсійного органу № 2 від 06.06.2017 року позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії за віком.

Суд першої інстанції встановив, що під час роботи на посаді судді з 16.05.2012 року позивачу призначена пенсія за віком відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику, зайнятому на підземних роботах.

Також суд першої інстанції встановив, що з 01.04.2015 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року позивачу припинено виплату пенсії за віком.

Оскаржене рішення Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області від 06.06.2017 року №2 вмотивовано посиланням на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №911-VІІІ від 24.12.2015 року, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №1774-VІІІ від 24.12.2015 року, відповідно до яких тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зазначив, що за змістом п.2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які працювали або працюють на підземних роботах, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Також суд першої інстанції послався на те, що відповідно до абз. 1 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на 01.04.2015 року) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 р. абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-VI від 09.07.2003 року викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується. Аналогічні зміни також внесено до положень ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року.

Суд першої інстанції зауважив, що відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії, та згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ цей Закон набрав чинності з 01.04.2015.

З 01.01.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ від 24.12.2015, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (зі змінами, внесеними Законом України № 911-VIII, які набрали чинності з 01.01.2016 ) було передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що статтею 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

08.06.2016 Конституційним Судом України прийнято рішення №4-рп/2016(справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015.

Відповідно до п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного Суду України положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року N 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року N 911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року N 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Враховуючи, що рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 визнано неконституційною заборону виплати пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р. особам, які працюють на посаді судді, а отже скасовано підстави для невиплати пенсії, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржене рішення відповідача про відмову у поновленні виплати пенсії є протиправним, а позов підлягає задоволенню.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена.

Сторонами у справі не оспорюється той факт, що позивач з 16.05.2012 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, з урахуванням норм п.п. 1 п. 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, здійснюється за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Також сторонами у справі не оспорюється і той факт, що на час призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на час зупинення виплати пенсії - 01.04.2015 року та на час прийняття оскарженого рішення про відмову у відновлені виплати пенсії, позивач працює на посаді судді господарського суду Миколаївської області.

Апеляційний суд зазначає, що п.п. 5 п. 2 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, внесенні зміни до ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, які набрали чинності з 01.04.2015 року, та відповідно до яких ст. 85 була доповнена частиною четвертою, що встановлювала обмеження у вигляді не виплати в період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року пенсій, призначених за Законом України «Про пенсійне забезпечення», у період роботи тим особам, які працюють, окрім іншого, на посаді, яка дає право на призначення пенсії/довічного грошового утримання у порядку і на підставах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.20110 року № 2453-VI.

В подальшому підпунктом 3 п. 3 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ, внесені зміни до ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, якими зазначені обмеження продовжені на період з 01 січня по 31 грудня 2016 року.

Підпунктом 2 п. 7 розділу І Закону України «Про винесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ внесені зміни до ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ, якими зазначені обмеження продовжені до 31 грудня 2017 року.

Зазначені норми у встановленому законом порядку не були визнані неконституційними, пенсія, яку позивач отримував з травня 2015 року, не стосується пенсійного забезпечення судді, а є пенсією за віком на пільгових умовах особам, які були зайняті на підземних роботах, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій пенсійного органу в частині припинення виплати пенсії та щодо протиправності оскарженого рішення про відмову у відновленні виплати пенсії.

Апеляційний суд зазначає, що рішення Конституційного Суду України на яке послався позивач та суд першої інстанції № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року, не стосується спірних правовідносин, оскільки цим рішенням були визнані неконституційними положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, апеляційний суд встановив відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив помилкове застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, оскаржена постанова - скасована та ухвалена нова постанова про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-72, ч. 10 ст. 183-2, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 ст. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. 207, ч. 6 ст. 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2017року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання протиправними дій, скасування рішення № 2 від 06.06.2017 року, про зобов'язання поновити виплату пенсії за віком.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець