Справа № 533/1069/17
Суддя: Лизенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

22.11.2017 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа №533/1069/17
провадження №2-а/533/28/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Лизенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про скасування рішення та зобовязання поновити виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2017 року позивач звернувся з позовом про скасування рішення Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 26.06.2017 року та від 25.07.2017 року та зобовязати поновити виплату пенсії з жовтня 2016 року.

В подальшому, у звязку із винесенням відповідачем рішення від 20.10.2017 року №156 про відмову в поновленні виплати пенсії, позивачем надано уточнення позовних вимог, в яких позивач просить скасувати вказане рішення та зобовязати поновити виплату пенсії з жовтня 2016 року (а.с.76-78).

В обґрунтування позовних вимог, з врахуванням уточнення, позивачем зазначено, що є пенсіонером за віком. Як тимчасово переміщена особа з листопада 2014 року проживав в м.Кременчук. 08.06.2017 року позивач зареєстрував постійне місце проживання у власному житловому будинку за адресою: Полтавська область, Козельщинський район, с.Піски, вул.Підварки, буд.7 та подав заяву про відмову від статусу тимчасово переміщеної особи, у звязку з чим УПСЗН Крюківського району м.Кременчука було скасовано його довідку внутрішньо переміщеної особи, а з жовтня 2016 року припинено виплату пенсії. Позивач звертався до відповідача із заявами про поновлення виплати пенсії, але листами від 26.06.2017 року та від 25.07.2017 року відповідач повідомив про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії у звязку із скасуванням статусу внутрішньо переміщеної особи. Під час судового розгляду справи відповідачем винесено рішення №156 від 20.10.2017 року про відмову у поновленні виплати пенсії з тих же підстав.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.61).

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання представника не забезпечив, надав суду письмові заперечення (а.с.48-50, 95), просив суд розглянути справу без участі представника відповідача.

В первинних письмових запереченнях (а.с.48-50) відповідач зазначив, що заяви позивача про поновлення виплат пенсії розглянуті в порядку Закону «Про звернення громадян», листами від 26.06.2017 року, 25.07.2017 року йому надано відповідь про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії, але вказані листи не є рішеннями, тому не можуть бути предметом оскарження. В подальших запереченнях (а.с.95), після уточнення позивачем позовних вимог, відповідач зазначив, що рішенням від 20.10.2017 року позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії у звязку із скасуванням довідки про його реєстрацію як внутрішньо переміщеної особи..

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 та п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Позивач є громадянином України, пенсіонером, ветераном праці (а.с.16, 18, 33).

З вересня 2014 року, за фактичним місцем проживання, як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, позивач перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію за віком (а.с.30-47).

08.06.2017 року позивач зареєстрував постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку, який належить йому на праві приватної власності (а.с.6, 9, 17).

На підставі заяви позивача про відмову від статусу внутрішньо переміщеної особи рішенням Управління соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №45 від 23.06.2017 року скасовано довідку про взяття позивача на облік як особи, що переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО (а.с.16).

Рішенням міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №6-к від 18.08.2016 року позивачу припинено виплату пенсії (а.с.47).

На підставі вищевказаного рішення розпорядженням Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №12573/06-05 від 31.08.2016 року припинено виплату пенсії позивачу. Вказане розпорядження відповідачем суду не надано, однак про його наявність зазначено в листі відповідача від 17.11.2017 року, адресованого суду (а.с.94).

Позивач звертався із заявами про поновлення виплати пенсії в червні та липні 2017 року, однак відповідачем рішень за його зверненнями прийнято не було, листами від 26.06.2017 року, 25.07.2017 року позивача лише повідомлено, що поновлення пенсії можливе тільки при поновленні довідки про статус внутрішньо переміщеної особи, так як відсутня його пенсійна справа в паперовій формі (а.с.13-15).

Під час судового розгляду справи позивач повторно звернувся із заявою про поновлення виплат пенсії, в результаті чого відповідачем винесено рішення №156 від 20.10.2017 року, яким позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії з тих же підстав (а.с.92).

Частиною 1 ст.8 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено підстави для отримання громадянами України права на отримання пенсії.

Як зазначено вище, та не заперечується відповідачем, позивач, як громадянин України, отримав право на пенсію за віком, та фактично її отримував від відповідача.

Суд відхиляє посилання відповідача на відсутність паперової пенсійної справи позивача як підстави припинення виплати пенсії, оскільки відповідачем фактично проводилися пенсійні виплати. Відповідачем не наведено жодного обґрунтування перешкод у продовженні таких виплат саме через відсутність тих чи інших даних у електронному макеті пенсійної справи.

Фактично, єдиною підставою припинення виплати пенсії відповідач визначає зміну статусу особи скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.

У ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

(положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009)

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Вказаним переліком не передбачено припинення виплати пенсії на підставі припинення нею статусу внутрішньо переміщеної особи.

Не передбачено такої підстави іншими Законами України.

Суд відхиляє посилання відповідача на Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування та Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які затверджено постановою КМУ №365 від 08.06.2016 року, оскільки дана постанова стосується здійснення відповідних виплат внутрішньо переміщеним особам; тому з часу скасування такого статусу у позивача вказані нормативні акти взагалі не регулюють порядок пенсійного забезпечення позивача.

З часу реєстрації постійного місця проживання позивача в селі Піски Козельщинського району Полтавської області, тобто на території, яка підконтрольна органам державної влади України, порядок пенсійного забезпечення позивача регулюється загальними нормами пенсійного законодавства.

Змінивши своє місце проживання, зареєструвавши його у встановленому законом порядку, позивач реалізував гарантоване ст.33 Конституції України право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання.

В свою чергу, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, в тому числі, щодо пенсійного забезпечення при зміні місця проживання, дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має обєктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. зокрема, справа «Пічкур проти України», заява №10441/06, 07/11/2013, п.п.48, 49).

В даному випадку, суд вважає, що відповідачем не наведено обєктивного та розумного обґрунтування відмінностей у ставленні до позивача порівняно з іншими громадянами України, тобто має місце дискримінаційне поводження, що заборонено ст.24 Конституції України та ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На підставі вищенаведеного, суд приходить висновку щодо неправомірності припинення виплати пенсії позивачу.

Оскільки відповідачем винесено рішення №156 від 20.10.2017 року, яким позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії з тих же підстав, що і припинення виплати пенсії, вказане рішення також є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд не вважає необхідним виходити за межі позовних вимог та скасовувати рішення про припинення виплати пенсії позивачу, оскільки, на думку суду, скасування рішення про відмову у поновленні виплат пенсії та зобовязання поновити виплату пенсії є достатнім способом поновлення конституційних прав позивача на пенсійне забезпечення.

В той же час, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в частині строку поновлення виплати. Так, з листа відповідача від 17.11.2017 року вбачається, що виплата пенсії позивачу припинена з 31.08.2016 року, таким чином, суд вважає за необхідне поновлення виплати пенсії з 01.09.2016 року.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.6-15, 71, 159, 160, 167 КАС Ураїни, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про скасування рішення та зобовязання поновити виплату пенсії задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №156 від 20.10.2017 року.

Зобовязати Кременчуцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України, місцезнаходження: вул.Велика Набережна, 9, м.Кременчук, , на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, сплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанову може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Козельщинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В.Лизенко