Справа № 816/687/17
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/687/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Довгопол М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гнітько О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - промислова компанія "Полтавазернопродукт" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно -промислова компанія "Полтавазернопродукт" (надалі ТОВ ІПК "Полтавазернопродукт", позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ГУ ДФС у Полтавській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 лютого 2017 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що висновки контролюючого органу про заниження ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» податку на додану вартість в сумі 1144864 грн та завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту в сумі 168349 грн не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються належним чином оформленими податковими накладними і первинними документами бухгалтерського обліку, наданими в ході проведення планової виїзної документальної перевірки підприємства, а також долученими до матеріалів справи.

Окремо зауважував про безпідставність встановленого перевіркою заниження податкового зобовязання з ПДВ на суму 10 212,38 грн внаслідок не проведення коригування податкового кредиту за розрахунками коригування до податкових накладних, складеними ТОВ «Агробудівельний Альянс «ОСОБА_3», ТОВ «Спецшина», ТОВ «Промкабель-Електрика», ПАТ «Полтавагаз», вказуючи, що податковий кредит за результатами господарських операцій із вказаними контрагентами включено до спецдекларації з ПДВ, яка не впливає на обсяг зобовязань платника податків зі сплати коштів до державного бюджету.

Також звертав увагу на неправомірність визначення контролюючим органом податкових зобовязань в розмірі 343510,16 грн за господарською операцією позивача з Компанією «SEMENCЕS PROGRAIN INCORPORATED (Канада), зазначаючи, що позивачем податковий кредит за даною господарською операцією не формувався.

Відносно висновку перевірки про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських операцій із ТОВ «Сузіря бізнесу України», ПП «Харківтракторсервіс», ТОВ «Компані Плазма», ТОВ «Науковий центр з енергозбереження», ТОВ «Агроінтелект Н», які, за твердженням контролюючого органу, не мали реального характеру, позивач зазначав, що факт придбання товарів і послуг у вказаних контрагентів, а відтак і реальність господарських операцій, підтверджено належними і допустимими доказами, натомість доводи відповідача, наведені в акті перевірки, не можуть свідчити про фактичну відсутність господарських операцій.

Крім того, позивач вказував, що відповідачем зроблено висновок про неправомірність формування частини податкового кредиту, який включено до спеціальної декларації з ПДВ, у розмірі 813 086 грн, однак податок за такою декларацією не підлягає перерахуванню до бюджету, а тому ці кошти не підпадають під поняття грошового або податкового зобовязання, у звязку з чим підстави для складання податкових повідомлень-рішень взагалі відсутні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

У письмових запереченнях відповідач в обґрунтування правомірності спірних податкових повідомлень-рішень посилався на обставини, викладені в акті документальної планової виїзної перевірки ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» №37/16-31-01-10/31059651 від 31 січня 2017 року, щодо безпідставності формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських операцій із ТОВ «Сузіря бізнесу України», ПП «Харківтракторсервіс», ТОВ «Компані Плазма», ТОВ «Науковий центр з енергозбереження», ТОВ «Агроінтелект Н». Також зазначав, що за висновками перевірки встановлено завищення податкового кредиту за рахунок отриманих від постачальників, але не проведених в податковому обліку, розрахунків коригування сум податку на додану вартість, на загальну суму 10212 грн.

Відносно господарської операції позивача із Компанією «SEMENCЕS PROGRAIN INCORPORATED (Канада) вказував, що контролюючим органом встановлено порушення п. 187.8. статті 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобовязання у лютому 2015 році в сумі 343 510,16 грн. /а.с.79-81, т.3/

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» (ідентифікаційний код 31059651) зареєстроване як юридична особа 31.08.2000 / а.с.49-57, т. 3/, і як сільськогосподарське підприємство зареєстроване субєктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість з 01 листопада 2009 року /а.с.99-100, т.1/.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності позивача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур / а.с.49-57, т. 3/.

У період з 21 листопада 2016 року по 24 січня 2017 року ГУ ДФС у Полтавській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2016 року, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2016 року.

За результатами перевірки складено акт №37/16-31-01-10/31059651 від 31 січня 2017 року (надалі акт перевірки) /а.с.26-92, т.1/, в якому зафіксовано порушення позивачем, зокрема:

- п.123.2 статті 123, п.п.192.1.1 п.192.1 статті 192, п.198.1, п.198.2 статті 198, п. 201.1 статті 201, статті 209 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 1144864 грн, а саме: по сільськогосподарським деклараціям в сумі 644737 грн, у тому числі за червень 2015 року 46679 грн, серпень 2015 року 129926 грн, жовтень 2015 року 364178 грн, грудень 2015 року 103954 грн та по загальним деклараціям в сумі 500127 грн, у тому числі за лютий 2015 року 343510 грн, вересень 2015 року 47361 грн, жовтень 2015 року 109256 грн;

- п.123.2 статті 123, п.п. 192.1.1, п. 192.1 статті 192, п.198.1, п.198.2 статті 198, п. 201.1 статті 201, статті 209 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду у сумі 168349 грн, у тому числі по сільськогосподарським деклараціям в сумі 168349 грн, в тому числі за лютий 2016 року 21285 грн, березень 2016 року 10182 грн, квітень 2016 року 14495 грн, травень 2016 року 65506 грн, червень 2016 року 56881 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 від 27 лютого 2017 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за лютий-червень 2016 року у загальній сумі 168349 грн /а.с. 96 - 97, т.1/;

- № НОМЕР_2 від 27 лютого 2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1431080 грн в тому числі 1144864 грн - за податковим зобовязанням, 286216 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями /а.с. 94, т.1/.

Позивач не погодився із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

У відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № НОМЕР_1 від 27 лютого 2017 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за лютий-червень 2016 року у загальній сумі 168349 грн, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення послугували висновки акту перевірки про неправомірне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами господарських операцій із ТОВ "Агроінтелект Н" у розмірі 168 349 грн, що також підтверджується розрахунком зменшення відємного значення суми податку на додану вартість /а.с. 90 т.3/.

В акті перевірки зазначено, що суму ПДВ у розмірі 168 349 грн включено позивачем до податкового кредиту декларацій з ПДВ спеціального режиму у лютому червні 2016 року.

За висновками перевірки операції з придбання товарів у ТОВ "Агроінтелект Н" мали не товарний характер, надані позивачем первинні документи не підтверджують факт придбання товарів, не є свідченням реальності господарської операції та містять недостовірні дані щодо змісту господарської операції.

Зазначеного висновку контролюючий орган дійшов у звязку з наступними обставинами.

Так, в акті перевірки вказано, що до кожної поставки товарів окрім товарно-транспортних накладних надані товарно-транспортні накладні Нової пошти із зазначенням опису відправлення: запчастини, документи, місто відправлення: Орихів, назва фірми відправника: ТОВ «Агроінтелект Н», що свідчить про дублювання та не підтвердження транспортування товару, оскільки одна й та ж сама поставка транспортувалася автомобілем OpeL Vivaro та Новою поштою. Крім того, неможливо встановити звідки здійснювалася відправка товару : м. Дніпропетровськ, як зазначено у видаткових накладних та у ТТН щодо перевезення автомобілем OpeL Vivaro, чи м. Орихів згідно із ТТН Нової пошти. Також податковим органом поставлено під сумнів поставку з огляду на те, що водієм авто є директор ТОВ "Агроінтелект Н" ОСОБА_4, що викликає питання, хто здійснює усю іншу роботу та завдання на підприємстві.

Також в акті перевірки зазначено, що позивачем на перевірку не надано сертифікати якості на запчастини, що були предметом поставки за договором від 01.02.2016 №5.

Крім того, контролюючим органом враховано, що згідно дослідження ланцюга придбання ТОВ «Агроінтелект Н» запчастин до с/г техніки у контрагентів постачальників встановлено, що основні постачальники ТОВ «Торговий дім АЕРО», ТОВ «Акцент Лайн», ТОВ «Оптметторг», ТОВ «ДЕТАСК», ТОВ «СОНКЕЙ», ТОВ «МОРАТА» не здійснювали придбання запчастин до с/г техніки і не є виробниками відповідних запчастин, натомість здійснюють реалізацію продукції, відмінної від придбаної, що свідчить про факт підміни товару та нереальність проведення господарських операцій.

Оцінюючи наведені твердження контролюючого органу та досліджуючи фактичні обставини справи в їх сукупності, суд враховує наступне.

За змістом підпункту 14.1.178. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді /пп. 14.1.179 п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України /.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу /пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України/.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.1. статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

В силу положень пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З огляду на викладене, право на формування податкового кредиту платнику податку на додану вартість надається, зокрема, на суму податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, митних декларацій, інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.

Суд також враховує, що пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом пункту 44.3. статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно із частиною 2 статті 9 вказаного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" ( 852-15 ), або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

З огляду на викладене, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідний правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 27.06.2017 у справі 808/1062/14 (номер рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 67721381).

При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми. Таким чином, господарська операція, яка не відбулась, не може бути об'єктом оподаткування.

Надаючи оцінку господарським операціям позивача із ТОВ "Агроінтелект Н" та правомірності формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за їх наслідками у лютому-червні 2016 року у загальній сумі 168349 грн, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що між ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" (покупець) та ТОВ "Агроінтелект Н" (постачальник) 01.02.2016 укладено договір поставки №5, за умовами якого постачальник зобовязується передати у власність покупця запасні частини до сільськогосподарської техніки, а покупець прийняти товар та оплатити його вартість /а.с. 160-164, т.2/. Приймання-передача товару оформлюється видатковою накладною або ОСОБА_3 приймання-передачі товару, що підписується уповноваженими представниками сторін (пункт 5.9. договору). Датою поставки товару є дата прийняття товару покупцем, що підтверджується підписом уповноваженого представника покупця у видатковій накладній або акті приймання-передачі товару (пункт 5.10. договору).

Факт приймання-передачі товару в ході виконання зазначеного договору поставки підтверджено видатковими накладними № 37 від 26.02.2016, № 40 від 26.02.2016, № 45 від 04.03.2016, № 58 від 12.03.2016, № 64 від 14.03.2016, № 63 від 14.03.2016, № 70 від 15.03.2016, № 78 від 18.03.2016, № 98 від 25.03.2016, № 105 від 29.03.2016, № 119 від 07.04.2016, № 149 від 15.04.2016, № 147 від 18.04.2016, № 148 від 18.04.2016, № 150 від 19.04.2016, № 176 від 11.05.2016, № 177 від 12.05.2016, № 180 від 13.05.2016, № 181 від 14.05.2016, № 182 від 16.05.2016, № 196 від 19.05.2016, № 197 від 20.05.2016, № 198 від 21.05.2016, № 205 від 24.05.2016, № 204 від 24.05.2016, № 210 від 25.05.2016, № 206 від 25.05.2016, № 209 від 25.05.2016, № 208 від 26.05.2016, № 212 від 27.05.2016, № 219 від 30.05.2016, № 220 від 31.05.2016, № 222 від 02.06.2016, № 223 від 03.06.2016, № 233 від 08.06.2016, № 234 від 10.06.2016, № 235 від 10.06.2016, № 236 від 13.06.2016, № 239 від 15.06.2016, № 240 від 15.06.2016, № 243 від 16.06.2016, № 244 від 21.06.2016, № 248 від 22.06.2016 /а.с. 165 208, т. 2/, які підписано від постачальника директором ТОВ "Агроінтелект Н" ОСОБА_4, а від позивача уповноваженими представниками за довіреностями, реквізити яких зазначено у видаткових накладних. Крім того, сторонами підписано акт надання послуг № 144 від 15.04.2016 /а.с. 176 т. 2/ на виконання договору про надання послуг № 5 від 01.02.2016 /а.с. 40 41 т. 28/.

Розрахунки між сторонами проведено у безготівковій формі, на підтвердження чого до матеріалів справи залучені платіжні доручення з відмітками банківської установи /а.с. 24-31, т. 28/. В акті перевірки зафіксовано, що станом на 30.06.2016 обліковувалася кредиторська заборгованість в сумі 206 385,63 грн.

ТОВ "Агроінтелект Н" виписано податкові накладні: від 26.02.2016 №23 та № 26, від 04.03.2016 №6, від 12.03.2016 №18, від 14.03.2016 №24 та № 23, від 15.03.2016 №29, від 18.03.2016 №38, від 25.03.2016 №54, від 29.03.2016 №60, від 07.04.2016 №8, від 15.04.2016 №33 та № 34, від 18.04.2016 №35 та № 36, від 19.04.2016 №37, від 11.05.2016 №7, від 12.05.2016 №10, від 13.05.2016 №13, від 14.05.2016 №15, від 16.05.2016 №16, від 19.05.2016 №31, від 20.05.2016 №37, від 21.05.2016 №38, від 24.05.2016 №41 та № 43, від 25.05.2016 №44, № 45 та № 47, від 26.05.2016 №50, від 27.05.2016 №51, від 30.05.2016 №58, від 31.05.2016 №59, від 02.06.2016 №2, від 03.06.2016 №5, від 08.06.2016 №13, від 10.06.2016 №14 та №15, від 13.06.2016 №16, від 15.06.2016 № 19 та №20, від 16.06.2016 № 23, від 21.06.2016 № 24, від 22.06.2016 № 30 на загальну суму 1010090,27 грн, в тому числі ПДВ 168348,37 грн/ а.с. 209-250, т.2; а.с. 1, т.3/.

Зауважень до оформлення та порядку реєстрації податкових накладних ТОВ «Агроінтелект Н» в акті перевірки не зазначено та судом не встановлено.

На час складення податкових накладних ТОВ «Агроінтелект Н» було зареєстроване як юридична особа, основний вид економічної діяльності якої оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткованням /а.с. 89 90, т. 28/. Наявність у ТОВ «Агроінтелект Н» статусу платника ПДВ на час складання податкових накладних контролюючим органом не заперечується.

Отже, наведені податкові накладні є підставою для віднесення визначеної в них суми ПДВ до складу податкового кредиту покупця за умови підтвердження факту придбання позивачем у ТОВ "Агроінтелект Н" товарів (послуг).

Судом встановлено, що транспортування товару від ТОВ «Агроінтелект Н» до позивача здійснено постачальником ТОВ «Агроінтелект Н» автомобілем НОМЕР_3, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними за формою 1-ТН, копії яких наявні у справі /а.с. 108, 119, 160, 163, 166, 169, 172, 175, 178, 181, 188, 191, 196-197, 203, 206, 223, 234, т.6; а.с. 1, 10, 23, 28, 33, 40, 49, 52, 55, 58, 60, 62, 64, 69, 71, 73, 76, 79, 86, 88, 91, 96, 98, 112, 124, 146 т.7/.

Доводи відповідача про не підтвердження транспортування товару з огляду на те, що до кожної поставки товарів окрім товарно-транспортних накладних надані товарно-транспортні накладні Нової пошти із зазначенням опису відправлення: запчастини, документи, місто відправлення: Орихів, назва фірми відправника: ТОВ «Агроінтелект Н», суд оцінює критично, оскільки із пояснень представника позивача та наявних у справі документів встановлено, що відповідно до товарно-транспортних накладних за формою 1-ТН здійснювалося перевезення товару, тоді як згідно із експрес-накладними ТОВ «Нова пошта» здійснювалося пересилання документів на товар, про що свідчить зазначений в них повний опис відправлення - «документи» та вага поштового відправлення 0,1 кг /а.с. 66 85 т. 27/.

Твердження податкового органу про сумнівність поставки з огляду на те, що водієм авто є директор ТОВ "Агроінтелект Н" ОСОБА_4, є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях.

Відносно посилань контролюючого органу на те, що позивачем на перевірку не надано сертифікати якості на запчастини, що були предметом поставки за договором від 01.02.2016 №5, суд зауважує, що згідно із Переліком продукції, що підлягає обовязковій сертифікації в Україні, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 № 28 (в редакції на час спірних правовідносин) запчастини до сільськогосподарської техніки не належать до продукції, що підлягає обовязковій сертифікації. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.12.2015 №1699 "Про внесення змін до Переліку продукції, що підлягає обовязковій сертифікації в Україні, та визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів" (набрав чинності 22.02.2016) сільськогосподарську техніку виключено з Переліку продукції, що підлягає обовязковій сертифікації в Україні.

Крім того, сертифікати якості не є первинними документами бухгалтерського обліку, відтак їх відсутність не може бути підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит.

Стосовно дослідження контролюючим органом ланцюга придбання ТОВ «Агроінтелект Н» запчастин до с/г техніки у контрагентів постачальників, за результатами чого встановлено, що його основні постачальники ТОВ «Торговий дім АЕРО», ТОВ «Акцент Лайн», ТОВ «Оптметторг», ТОВ «ДЕТАСК», ТОВ «СОНКЕЙ», ТОВ «МОРАТА» не здійснювали придбання запчастин до с/г техніки і не є виробниками відповідних запчастин, натомість здійснюють реалізацію продукції, відмінної від придбаної, що свідчить про факт підміни товару та нереальність проведення господарських операцій, суд зазначає наступне.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків в результаті діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Вказана правова позиція підтверджується, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 № К/800/9553/15.

Контролюючим органом не встановлено наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання незаконної податкової вигоди. Відповідачем також не надано доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або його контрагента за викладеними в акті фактами, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, про визнання правочину недійсним тощо.

За таких обставин позивач не може зазнавати негативних наслідків в результаті діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Крім того, суд звертає увагу на індивідуальний характер відповідальності платників податків.

Пунктом 36.5. статті 36 Податкового кодексу України визначено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Таким чином, зважаючи на принцип персональної відповідальності платника податку, право добросовісного платника податків на податковий кредит з ПДВ не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Суд бере до уваги, що придбані у ТОВ «Агроінтелект Н» товари використано позивачем у господарській діяльності шляхом їх списання у виробництво, що підтверджено залученими до матеріалів справи оборотно-сальдовою відомістю /а.с. 107 т. 6/, а також копіями накладних внутрішньогосподарського призначення, дефектних актів та лімітно-забірних карток /а.с. 109-118, 120-143, 161-162, 164-165, 167-168, 170-171, 173-174, 176-177, 179-180, 182-187, 189-190, 192-195, 198-202, 204-205, 207-222, 224-233, 235-246, т. 6; а.с. 2-9, 11-22, 24-27, 29-32, 34-39, 41-48, 50-51, 53-54, 56-57, 59, 61, 63, 65-68, 70, 72, 74 - 75, 77-78, 80-85, 87, 89-90, 92-95, 97, 99-111, 113-123, 125-145, 147-148, т.7/. Так, запчастини використано позивачем для ремонту техніки, яка знаходиться у користуванні позивача відповідно до умов договорів оренди майна, укладених з ТОВФ «Астарта-Київ» від 01.04.2011 № 5/0411/06 та з ТОВ АО «Цукровик Полтавщини» від 01.04.2013 № 01/04-АФ, а також перебуває у власності, про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 17.12.2015 № 80, укладеного з ТОВ «Княжа Авіла» /а.с. 144-159, т.6/.

Проаналізувавши в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що операції позивача із «Агроінтелект Н» за спірний період мали реальний характер, підтверджені належними та допустимими первинними документами, на підставі яких відбувся рух активів у процесі господарської діяльності. Крім того, наявний зв'язок між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю позивача, що має відповідні умови для результатів господарської і економічної діяльності.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит за спірний період на суму ПДВ в розмірі 168349 грн, натомість податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27 лютого 2017 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за лютий-червень 2016 року у загальній сумі 168349 грн, не ґрунтується на вимогах податкового законодавства та прийняте без врахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття.

Отже, позовні вимоги ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» щодо визнання протиправним та скасування зазначеного податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню від 27 лютого 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1431080 грн, в тому числі 1144864 грн - за податковим зобовязанням, 286216 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, суд виходить з наступного.

Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення послугували висновки акту перевірки про:

- неправомірне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами господарських операцій, які не мали реального характеру: з ПП «Харківтракторсервіс» за червень 2015 року у розмірі 4722 грн та у серпні 2015 року у розмірі 5303 грн, відображених у сільськогосподарській декларації; з ТОВ «Науковий центр з енергозбереження»: за червень 2015 року у розмірі 33966 грн, у серпні 2015 року у розмірі 111275 грн, у жовтні 2015 року у розмірі 18053 грн, у грудні 2015 року у розмірі 101733 грн, що відображені у сільськогосподарській декларації, а також у вересні 2015 року у розмірі 47361 грн та жовтні 2015 року у розмірі 5614 грн, що відображені у загальній декларації; з ТОВ «Компані Плазма» за серпень 2015 року у розмірі 13348 грн, відображених у сільськогосподарській декларації; з ТОВ «Сузіря Бізнесу України» у жовтні 2015 року у розмірі 346125 грн, що відображені у сільськогосподарській декларації, а також у жовтні 2015 року у розмірі 103642 грн, що відображені у загальній декларації;

- завищення податкового кредиту в порушення пп. 192.1.1. п. 192.1. статті 192 Податкового кодексу України за рахунок отриманих, але не проведених в податковому обліку та деклараціях відповідних звітних (податкових) періодів від постачальників товарів, робіт, послуг ТОВ «Агробудівельний альянс «Астра», ТОВ «Спецшина», ТОВ «Промкабель-Електрика», ПАТ «Полтавагаз» розрахунків коригування сум податку на додану вартість на загальну суму 10212 грн, в т.ч. в березні 2015 року в сумі 4933 грн, червні 2015 року 3058 грн, грудень 2015 року 2221 грн, що відображені у сільськогосподарській декларації позивача;

- порушення п. 187.8. статті 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобовязання з податку на додану вартість по загальній декларації на загальну суму 343510 грн за лютий 2015 року по взаємовідносинах з компанією «Semences Prograin Incorporated» (Канада).

Розрахунок податкових зобовязань за податковим повідомленням-рішенням від 27 лютого 2017 року № в розрізі контрагентів долучено відповідачем до матеріалів до справи /а.с. 91 92, т.3/

Відносно висновку контролюючого органу про неправомірне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами господарських операцій з ПП «Харківтракторсервіс», ТОВ «Науковий центр з енергозбереження», ТОВ «Компані Плазма»; ТОВ «Сузіря Бізнесу України», суд зазначає, що нормативне регулювання спірних правовідносин за серпень грудень 2015 року відповідає викладеному судом вище під час аналізу господарських операцій позивача із ТОВ «Агроінтелект Н». При цьому суд враховує, що спірний період формування податкового кредиту - червень 2015 року регламентується нормами Податкового кодексу України в іншій редакції.

Так, за приписами підпункту а) пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на час спірних правовідносин у червні 2015 року) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

В силу положень пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином право на формування податкового кредиту платнику податку на додану вартість надається, зокрема, на суму податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, митних декларацій, інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.

Суд також враховує, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Щодо взаємовідносин ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» з контрагентом ТОВ «Сузіря Бізнесу України» судом встановлено наступне.

21 вересня 2015 року між ТОВ «Сузіря Бізнесу України» (виконавець, надалі по тексту також ТОВ «СБУ») та ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» (замовник) укладено договір №67/09/15 про надання послуг з перевезення вантажів (цукровий буряк), згідно з умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання за плату і за рахунок замовника надати послуги з перевезення вантажів (цукровий буряк) власним або залученим автотранспортом. Сторони домовилися, що при наданні послуг за цим Договором Виконавець з метою контролю за рухом та станом транспортних засобів використовує GPS-навігацію (технічне обладнання супутникового моніторингу). Замовник підтверджує, що дані GPS навігації можуть бути використані в процесі надання послуг для підтвердження фактів обліку пробігу транспортних засобів та його простою (п.1.2 договору). Відстань між господарством, де проходитиме навантаження цукрових буряків і кагатним полем Замовника повинна бути узгоджена між сторонами і підтверджена відповідним актом до початку вивезення цукрових буряків (п.1.3 договору). Сторони домовилися, що всі розрахунки між сторонами здійснюються на основі підписаних сторонами актів заміру відстаней від поля до бурякопункту, що погоджується сторонами згідно додатку № 3 до цього договору (п. 1.5. договору). Вартість послуг з перевезення наведена в Додатку №2 Тарифи на послуги з перевезення та включає в себе вартість пального за фіксованими відстанями до пунктів розвантаження, зафіксованих згідно Додатку №3 та підтверджених даними Системи GPS- моніторингу (п. 3.1).

За змістом п. 2.3.1. договору сторони домовилися, що на підставі товарно-транспортних накладних (інших документів, погоджених сторонами) уповноважені представники сторін один раз на 10 календарних днів проводять звірку обсягу наданих послуг та підписують акти приймання-передачі наданих послуг. /а.с.224-230, т.1/.

Сторонами договору підписано також додатки до договору /а.с. 146 154, т. 28, а.с. 235 238, т. 29/, зокрема, заявки на перевезення вантажу (додаток № 1 до договору /а.с. 235 238 , т. 29/), тарифи на перевезення вантажу (додаток № 2 /а.с. 146 т. 28/, акт заміру відстаней (додаток № 3 /а.с. 147 149, т. 28/),

Із змісту акта перевірки вбачається, що контролюючим органом заперечується право позивача на податковий кредит на підставі податкових накладних, складених ТОВ «СБУ», № 1 від 12.10.2015 та № 2 від 21.10.2015 на загальну суму 2698601,7 грн, в тому числі ПДВ 449 766, 95 грн /а.с. 33 т.1/.

Матеріалами справи підтверджено, що в ході виконання договору №67/09/15 від 21.09.2015 про надання послуг з перевезення вантажів (цукровий буряк) ТОВ «СБУ» складено податкові накладні № 1 від 12.10.2015 та № 2 від 21.10.2015 з номенклатурою товарів/послуг «надання послуг з перевезення цукрових буряків вантажним автотранспортом» на загальну суму ПДВ 449 766, 95 грн /а.с. 239, 241, т. 1/

Зазначені податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчать відповідні витяги з ЄРПН /а.с. 240, 242, т. 1/.

Зауважень до оформлення та порядку реєстрації податкових накладних ТОВ «СБУ» в акті перевірки не зазначено та судом не встановлено.

На час складення податкових накладних ТОВ «СБУ» було зареєстроване як юридична особа, основний вид економічної діяльності якої вантажний автомобільний транспорт /а.с. 70 - 71, т. 28/. Наявність у ТОВ «СБУ» статусу платника ПДВ на час складання податкових накладних контролюючим органом не заперечується.

Отже, наведені податкові накладні є підставою для віднесення визначеної в них суми ПДВ до складу податкового кредиту покупця за умови підтвердження факту здійснення відповідної господарської операції.

При цьому судом встановлено, що вказані податкові накладні стосувалися надання послуг перевезення, підтверджених актами виконаних робіт № ОУ-0000001 від 12.10.2015, № ОУ-0000002 від 21.10.2015 на загальну суму 2698601,7 грн, в тому числі ПДВ 449 766, 95 грн, підписаними сторонами договору № 67/09/15 від 21.09.15 /а.с. 231 232, т. 1/.

За таких обставин посилання в акті перевірки на акт виконаних робіт № ОУ-0000003 від 02.11.2015 суд вважає безпідставним.

Таким чином факт надання ТОВ «СБУ» послуг з перевезення цукрових буряків у жовтні 2015 року підтверджено актами виконаних робіт № ОУ-0000001 від 12.10.2015, № ОУ-0000002 від 21.10.2015. До вказаних актів сторонами договору підписано реєстри товарно-транспортних накладних /а.с. 55 65, 112 126, т. 28/. На підтвердження факту перевезення позивачем надано до суду товарно-транспортні накладні /а.с. 47-250, т.8; а.с. 1-250, т.9; а.с. 1-250, т.10; а.с. 1-250, т.11; а.с. 1-250, т.12; а.с.1-251, т.13; а.с. 1-250, т.14; 1-199, т.15; а.с. 1-250, т.16; а.с.1-250, т.17; а.с. 1-253, т.18; а.с.1-250, т.19; а.с.1-250, т.20; а.с.1-126, т.21; а.с. 223-251, т. 28; 1-234, т.29/.

Зміст акту перевірки свідчить, що контролюючим органом викладено зауваження до товарно-транспортних накладних у звязку з тим, що у графі водій не зазначено номер посвідчення водія виконавця, що передбачено умовами договору, а також відсутній відтиск печаті перевізника. Крім того, зауважено, що згідно бази «ДАІ» за ТОВ «СБУ» не обліковуються авто, зазначені в наданих до перевірки ТТН /а.с. 34 т.1/.

Суд критично оцінює наведені доводи контролюючого органу, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.97 року (в редакції на час спірних правовідносин), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом визначено, що товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Згідно з пунктом 11.4. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Виходячи із положень додатку 7 до Правил, форма товарно-транспортної накладної передбачає зазначення номеру посвідчення водія.

Однак суд враховує, що товарно-транспортна накладна є первинним документом бухгалтерського обліку під час надання послуг з перевезення. Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що номер посвідчення водія у товарно-транспортній як первинному документі бухгалтерського обліку не є обовязковим реквізитом, за відсутності якого такий документ не може бути підтвердженням здійснення господарської операції.

Також суд зазначає, що вимог до засвідчення товарно-транспортної накладної печаткою перевізника Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом не встановлено.

Суд зауважує, що надані позивачем до суду товарно-транспортні накладні дають змогу визначити зміст та обсяг господарської операції, одиницю її виміру, а також ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні такої господарської операції.

Стосовно окремих недоліків товарно-транспортних накладних (деякі невідповідності між реєстрами ТТН і ТТН (помилки у написанні прізвищ водіїв чи у ДНЗ транспортних засобів), відсутність в деяких випадках підписів водіїв), то представником позивача пояснено, що останні виникли з технічних причин у звязку із застосуванням програмного забезпечення « 1С Буряк» на період сезону обробки цукрового буряку, яке введено для обліку надходження на підставі наказу ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» від 17.08.2015 № 184/1 /а.с 177, т. 28/.

Також представником позивача зазначено, що товарно-транспортні накладні на відправку цукрового буряку з полів на виробничий комплекс цукрового заводу заповнювались обліковцем міри та виробів, що знаходився безпосередньо на полі. У товарно-транспортні накладні зі слів самих водіїв автомашин вносились їх дані, реєстраційний номер ТЗ звірявся з наявними номерами автомашин до списку автоперевізників, заповнювались інші обовязкові реквізити ТТН. Зважаючи на значні обсяги таких перевезень, допускались помилки у написанні прізвищ таких водіїв чи у ДНЗ транспортних засобів.

Крім того представником позивача зауважено, що в окремих випадках водії відмовлялися підписувати товарно-транспортні накладні, оскільки навантажування цукрового буряку відбувалось у полі, де була відсутня можливість зважування вантажу. Отже на момент прийняття до перевезення вага буряку була невідома і могла бути визначена тільки розрахунково. Точна вага (нетто та брутто) визначалась тільки на бурякопункті після зважування і розвантаження автомобіля /а.с.141-145, т.28/. Наявність таких вагів у користуванні позивача підтверджується копією договору оренди від 01.03.2012 № 02/03-ЦЗ, укладеного з ТОВ АО «Цукровик Полтавщини», переданого згідно акту прийому-передачі та додатку № 1 такого договору, що долучені до матеріалів справи /а.с. 183-222 т.28; а.с. 244-250 т.29, а.с. 1 11 т. 30/.

Судом встановлено, що цукровий буряк перевозився ТОВ «Сузіря Бізнесу України» з полів, які перебувають як у користуванні позивача, і з полів третіх осіб, з якими укладено договори переробки цукрового буряку, на виконання яких складено видаткові накладні, копії яких долучено до матеріалів справи /а.с.164-227, т.3; 158-176, т.28/, що відповідачем не заперечується.

Враховуючи пояснення представника позивача, наявні у справі документи, суд зазначає, що допущення помилок в оформленні первинних документів не може слугувати єдиною підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Суд бере до уваги, що товарно-транспортні накладні містять відомості (підписи, печатки) щодо вантажовідправників та вантажоодержувача (бурякопункти), товар, що перевозився, пункти навантаження і розвантаження.

Розділом 19.3 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом передбачено умови доставки цукрових буряків з полів сільгоспвиробників на приймальні пункти.

Згідно із пунктом 19.3.3. Правил форма організації роботи при перевезенні цукрових буряків з полів на приймальні пункти визначається спільно Перевізником і Замовником.

Робота автомобільного транспорту при перевезенні цукрових буряків виконується за годинним графіком, який розробляється приймальними пунктами і погоджується Перевізниками і сільгоспвиробниками (п. 19.3.4.).

Сільгоспвиробники надають Перевізникам товарно-транспортні накладні згідно з установленою формою, оформляють у встановленому порядку всі реквізити, відмічають фактичний час прибуття автомобіля під навантаження та відправки після навантаження (п. 19.3.5).

За приписами пункту 19.3.8. Правил приймання від сільгоспвиробників цукрових буряків та здача їх на приймальні пункти здійснюються Перевізниками за масою.

Для визначення маси цукрових буряків приймальні пункти та сільгоспвиробники за кожною їздкою зважують рухомий склад з вантажем і без вантажу. За відсутністю вагів у сільгоспвиробника зважування провадиться тільки на приймальному пункті.

В ході перевірки порушень вимог вказаного розділу Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом відповідачем не встановлено.

Натомість на підтвердження фактичного виконання умов договору №67/09/15 від 21.09.2015 позивачем, крім актів виконаних робіт, реєстрів ТТН, ТТН, надано також копії акту про приймання-передачу матеріальних цінностей, згідно із яким передано ТОВ «СБУ» радіотермінали для встановлення на транспортні засоби, надані для перевезень) /а.с. 156-157, т.28/, реєстр автомобілів по перевезенню цукрових буряків урожаю 2015 року перевізника ТОВ «СБУ» /а.с. 241-242, т.29/, графік перевезення цукрового буряку /а.с. 239 240, т. 29/, копії посвідчень водіїв, які здійснювали перевезення буряку, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів /а.с. 135 191, т. 27/.

Із наданої на вимогу суду інформації РСЦ в Полтавській області щодо транспортних засобів, зазначених в ТТН, вбачається, що у певній частині власниками транспортних засобів є особи, вказані як водії у ТТН /а.с. 119 207 т. 30/.

Доводи відповідача про те, що за ТОВ «Сузіря Бізнесу України» не обліковуються автомобілі, зазначені в товарно-транспортних накладних, підтверджено в ході розгляду справи. Однак суд зауважує, що вказана обставина жодним чином не суперечить умовам договору, укладеного між ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» та ТОВ «СБУ», відповідно до якого надання послуг з перевезення вантажів (цукровий буряк) здійснюється власним або залученим транспортом виконавця. Крім того, відповідно до пункту 1.6. договору при оформленні ТТН автомобільним перевізником зазначається виконавець, незалежно від того, чи було залучено ним третіх осіб для виконання умов цього договору.

Відносно посилань в акті перевірки на те, що згідно форми 1-ДФ ТОВ «СБУ» не залучало до виконання робіт фізичних осіб-підприємців, а при аналізі системи ЄРПН згідно податкових накладних не встановлено залучення контрагентів із послугами автоперевезення або супутніми їм послугами, суд зазначає, що особи, які могли бути залучені ТОВ «СБУ» для виконання перевезень, не обовязково мали статус платників ПДВ, у звязку з чим, господарські операції з такими особами не відображено в ЄРПН, а щодо відсутності даних про фізичних осіб-підприємців, які могли бути залучені до перевезень, у звіті 1-ДФ ТОВ «СБУ», то необхідно зауважити, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе відповідний платник податків, і право добросовісного платника податків на податковий кредит з ПДВ не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

При цьому контролюючим органом не встановлено замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання незаконної податкової вигоди.

Стосовно звязку придбаних послуг із перевезення цукрового буряку у ТОВ «СБУ» із господарською діяльністю позивача, то згідно із письмовими поясненнями позивача доставка цукрового буряку з полів на територію цукрового заводу необхідна для його подальшої переробки та реалізації в якості готової продукції, а, враховуючи сезонність збирання буряку (вересень грудень), а також те, що позивач не має у власності необхідної кількості транспортних засобів, позивач змушений залучати перевізників, при цьому питома вага послуг ТОВ «СБУ» у загальному обсязі перевезень цукрового буряку склала 26,21 %. Пояснення позивача щодо економічної доцільності залучення перевізників підтверджено бухгалтерськими документами (оборотно-сальдовими відомостями по відповідним рахункам) /а.с. 216 240, т. 27/.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Сузір`я Бізнесу України» з перевезення вантажів (буряку) мали реальний характер, підтверджені належними та допустимими первинними документами, на підставі яких відбувся рух активів у процесі господарської діяльності.

За таких обставин висновки контролюючого органу про заниження позивачем податку на додану вартість за результатами господарських операцій із ТОВ «СБУ» в розмірі 449767 грн., в т.ч. по сільськогосподарській декларації 346125 грн та по загальній декларації 103642 грн., є помилковими.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 27 лютого 2017 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму податкового зобов'язання в розмірі 449767 грн та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 112441,75 грн (25 %) підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Щодо взаємовідносин ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» з контрагентом Приватним підприємством «Харківтрактосервіс», суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем (покупець) та ПП «Харківтракторсервіс» (постачальник) укладено договір поставки від 27 квітня 2015 року №57/04/15 ( надалі за текстом - Договір) за умовами якого постачальник зобовязується передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити грошові кошти за запасні частини до спецтехніки, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість якого буде визначено у видаткових накладних /а.с.51-54, т.2/.

Пунктами 2.4., 2.5. Договору передбачено, що датою передачі товару постачальником вважається дата прийняття товару покупцем, що підтверджується відповідним підписом у видатковій накладній. Поставка товару здійснюється за рахунок постачальника.

Матеріалами справи підтверджено, що в ході виконання договору від 27 квітня 2015 року №57/04/15 ПП «Харківтракторсервіс» складено податкові від 19.05.2015 № 10 та №11, від 09.06.2015 № 6, від 30.06.2015 № 38 та № 39, від 14.07.2015 № 20 та № 21, від 21.08.2015 № 44, від 25.08.2015 № 46, № 47, № 48, № 49 на загальну суму 60 150 грн, в тому числі ПДВ 10 025 грн, /а.с. 73-86, т.2/.

Зауважень до оформлення та порядку реєстрації податкових накладних ПП «Харківтракторсервіс» в акті перевірки не зазначено та судом не встановлено.

На час складення податкових накладних ПП «Харківтракторсервіс» було зареєстроване як юридична особа, основний вид економічної діяльності якої оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів /а.с. 94 - 96, т. 28/. Наявність у ПП «Харківтракторсервіс» статусу платника ПДВ на час складання податкових накладних контролюючим органом не заперечується.

Отже, наведені податкові накладні є підставою для віднесення визначеної в них суми ПДВ до складу податкового кредиту покупця за умови підтвердження фактичного здійснення відповідних господарських операцій.

Судом встановлено, що факт придбання позивачем у ПП «Харківтракторсервіс» товарів підтверджено видатковими накладними/а.с. 55-66, т.2/, товарно-транспортними накладними ТОВ «Нова Пошта» /а.с. 67 72, т.2/, платіжними дорученнями щодо оплати товару, отриманого від ПП «Харківтракторсервіс» /а.с.87-93, т.2; а.с. 3-9, т.28/.

Зауваження в акті перевірки про те, що видаткові накладні не містять посади та прізвища особи, що відповідальна за здійснення господарських операцій від постачальника, а в графі «Отримано» від покупця вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без зазначення номера та дати довіреності, суд оцінює критично, оскільки із наявних у справі засвідчених належним чином копії видаткових накладних вбачається, що від постачальника видаткові накладні підписано директором ПП «Харківтракторсервіс» ОСОБА_7, а не зазначення реквізитів довіреностей на отримання товарів відносно уповноважених представників покупця ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» не позбавляє первинний документ юридичної сили. При цьому позивачем долучено до матеріалів справи копії довіреностей від 17.05.2015 № 40 та № 43, видані ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» ОСОБА_8 та ОСОБА_6, зокрема, на отримання товарно-матеріальних цінностей від ПП «Харківтракторсервіс», підписання первинних та інших документів, що стосуються виконання договору поставки № 57/04/15 від 27.04.2015 /а.с. 64-65, т.27/. Також суд враховує, що доказів на підтвердження факту відсутності у видаткових накладних посади та прізвища особи, що відповідальна за здійснення господарських операцій від постачальника, відповідачем не надано.

Відносно посилань в акті перевірки на те, що в одних товарно-транспортних накладних в графі «відправник» зазначено м. Харків, а в інших Василівка (Запорізька область), при тому, що ПП «Харківтракторсервіс» знаходиться на обліку в Східній ОДПІ м. Харкова, суд зазначає, що вказані обставини жодним чином не свідчать про неповні або неправдиві відомості у документах, про що стверджується ревізорами, оскільки субєкт господарювання не обмежений у здійсненні господарської діяльності територією, де зареєстровано його місцезнаходження, а відтак відправлення товару з іншого населеного пункту не суперечить нормам чинного законодавства, а, крім того, умовам договору поставки від 27 квітня 2015 року №57/04/15.

Також суд вважає безпідставними зауваження в акті перевірки про відсутність актів приймання-передачі на товар відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, оскільки складення таких документів договором поставки від 27 квітня 2015 року №57/04/15 не обумовлювалося.

Придбані товари використано позивачем у господарській діяльності шляхом їх списання у виробництво, що наведено в аналітичній таблиці та підтверджено залученими до матеріалів справи належним чином завіреними копіями накладних на переміщення, актів списання ТМЦ /а.с 228-236, т.3; 74-114, т.4/.

Зазначені товари використано на ремонт транспортних засобів, що перебувають, зокрема, у користуванні позивача згідно з умовами договорів оренди, укладених з ТОВ «АО «Цукровик Полтавщини» /а.с. 237-243, т.3; 1-73, 116-131, т.4/. На підтвердження необхідності проведення поточного ремонту переданих в оренду транспортних засобів до матеріалів справи також долучено копії дефектних актів /а.с.132-143, т.4/.

Факт придбання позивачем та подальшого використання товарів, отриманих від ПП «Харківтракторсервіс» відображено у бухгалтерському обліку позивача, про що свідчить оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 /а.с. 115 т.4/.

Суд критично оцінює посилання в акті перевірки на те, що згідно дослідження ланцюга постачання контрагенти ПП «Харківтракторсервіс» здійснюють реалізацію продукції, відмінної від реалізованої ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», що свідчить про факт підміни товару та нереальності господарських операцій. Суд вчергове зауважує, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе відповідний платник податків, і право добросовісного платника податків на податковий кредит з ПДВ не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

При цьому контролюючим органом не встановлено замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання незаконної податкової вигоди.

Відносно доводів акту перевірки із посиланням на інформацію службової записки Основянської ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області відносно ПП «Харківтракторсервіс», суд враховує наступне.

Судом встановлено, що Основянською ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області складено результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо ПП «Харківтракторсервіс» за червень 2015 року від 21.10.2015 № 238/7/20-38-22-05-04 /а.с. 122-124, т.3/ у звязку із відсутністю ПП «Харківтракторсервіс» за податковою адресою: 61010, м. Харків, вул. 1-ї ОСОБА_9, 71, кв. (оф.) 1.

Суд зазначає, що факт відсутності ПП «Харківтракторсервіс» за місцезнаходженням встановлено податковим органом після завершення господарських відносин із позивачем, відтак зазначені обставини не можуть свідчити про будь-які порушення під час здійснення відповідних господарських операцій.

Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ПП «Харківтракторсервіс» станом на 01.09.2015 відомості про відсутність вказаної юридичної особи за місцезнаходженням до Єдиного державного реєстру не були внесені /а.с. 94 96 т. 28/.

Також суд звертає увагу, що Результати опрацювання зібраної податкової інформації не містять аналізу первинних документів ПП «Харківтракторсервіс», натомість ґрунтуються лише на відомостях, які зберігаються в інформаційних базах контролюючих органів (ІС «Податковий блок», Архів електронної звітності (ЄРПН), підсистема 2.19 АС ОСОБА_3 та ін..), відтак висновки таких результатів не можуть розцінюватись судом як належні докази нереальності господарських операцій ПП «Харківтракторсервіс» із позивачем.

За змістом пункту 62.1. статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: 62.1.1. ведення обліку платників податків; 62.1.2. інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; 62.1.3. перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань ( п.74.1, п.74.2 ст.74 ПК України).

Водночас процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням та сплатою податків.

Таким чином, висновки перевірки, які ґрунтуються на даних Результатів опрацювання зібраної податкової інформації по спірному контрагенту без проведення перевірок (зустрічних звірок) із дослідженням первинної документації контрагентів, суд вважає безпідставними.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та ПП «Харківтракторсервіс» мали реальний характер, підтверджені належними та допустимими первинними документами, на підставі яких відбувся рух активів у процесі господарської діяльності.

За таких обставин позивачем правомірно віднесено до податкового кредиту відповідних періодів суми ПДВ в загальному розмірі 10 025 грн за наслідками господарських операцій із ПП «Харківтрактосервіс».

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 27 лютого 2017 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму податкового зобов'язання в розмірі 10 025 грн та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2506,25 грн (25 %) підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Щодо взаємовідносин ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Плазма» судом встановлено наступне.

Між ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» (покупець) та ТОВ «Компані Плазма» (постачальник) укладено договір поставки від 07 липня 2015 року №10/07/15, відповідно до умов якого постачальник зобовязується передати у власність покупцеві продукцію (обладнання) в асортименті, кількості та ціні, вказаних у специфікаціях, які є невідємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію на умовах даного договору /а.с.94-95, т.2/.

За змістом пункту 2.2. договору усі ризики переходять до покупця після підписання документів, які підтверджують передачу продукції покупцю (ТТН/накладних/актів приймання-передачі продукції).

У специфікації №1 до договору поставки № 10/07/15 від 07.07.2015 сторонами договору погоджено номенклатуру, кількість та ціну товару, а саме: механізм МЭО-100/25-025Р,87 - 2 штуки, манометр котловий МП5-У 60 кгс/см кв. - 10 штук, кран трьохходовий ? G на 20 Х 1,5 - 50 штук, папір діаграмний №1757 - 1 кор., папір діаграмний № 2190 - 1 кор., манометр МП-4-У, 10 кгс/см.кв - 25 штук, манометр ВП -4У 1-0 кгс/см.кв - 20 штук, манометр МП4-У 6 кгс/см.кв - 15 штук, манометр МП-4-У, 2,5 кгс/см.кв - 10 штук, термометр ТБ-63-50-0,200-2,5-2 стан. Ісп. - 4 штуки, регулятор РРВ-1 - 10 штук на загальну суму 80089 грн 58 коп., в тому числі ПДВ 13348 грн 26 коп. /зв. а.с. 95, т.2/.

Матеріалами справи підтверджено, що в ході виконання вказаного договору ТОВ «Компані Плазма» складено податкові накладні від 14.07.2015 № 196 та від 04.08.2015 № 74 на загальну суму 80089 грн 59 коп., в тому числі ПДВ 13348 грн 27 коп. /а.с. 73-86, т.2/.

Зауважень до оформлення та порядку реєстрації податкових накладних ТОВ «Компані Плазма» в акті перевірки не зазначено та судом не встановлено.

На час складення податкових накладних ТОВ «Компані Плазма» було зареєстроване як юридична особа, основний вид економічної діяльності якої оптова торгівля іншими машинами й устаткованням /а.с. 91 - 93, т. 28/. Наявність у ТОВ «Компані Плазма» статусу платника ПДВ на час складання податкових накладних контролюючим органом не заперечується.

Отже, наведені податкові накладні є підставою для віднесення визначеної в них суми ПДВ до складу податкового кредиту покупця за умови підтвердження фактичного здійснення відповідних господарських операцій.

Судом встановлено, що факт придбання позивачем у ТОВ «Компані Плазма» товарів підтверджено видатковою накладною № 1423 від 10.08.2015 щодо поставки товарів на загальну суму 80089 грн 59 коп., в тому числі ПДВ 13348 грн 27 коп. /а.с. 98, т.2/, платіжними дорученнями щодо оплати товару, згідно з якими розрахунок між сторонами договору здійснено у повному обсязі /а.с. 1- 2, т.28/.

Доводи в акті перевірки про те, що видаткова накладна не містить місце складання видаткової накладної та номер і дату довіреності уповноваженої особи від покупця, якою отримано товар, суд оцінює критично.

Так, у видатковій накладній № 1423 від 10.08.2015 дійсно не зазначено місце її складання.

Згідно із положеннями частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції на час складання видаткової накладної) місце складання належало до обовязкових реквізитів первинного документа. Законом України від 03.11.2016 р. N 1724-VIII, який введено дію з 03.01.2017 р., та яким внесено зміни до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», місце складання документа виключено із переліку обовязкових реквізитів первинного документа.

Водночас суд зауважує, що допущення помилок в оформленні документів не може слугувати єдиною підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо іншими даними буде підтверджено фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю.

Суд бере до уваги, що із видаткової накладної № 1423 від 10.08.2015 можливо встановити зміст господарської операції, осіб, які брали участь у її здійсненні. За таких обставин відсутність місця складення у видатковій накладній не позбавляє означений первинний документ юридичної значимості.

Згідно із поясненнями представника позивача місцем складання видаткової накладної від 10.08.2015 № 1423 було місцезнаходження постачальника, яким зазначений документ разом з товаром був направлений Позивачу

Відносно зауважень контролюючого органу щодо відсутності у видатковій накладній номера і дати довіреності уповноваженої особи від покупця, суд зазначає, що Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» такі відомості не належать до обовязкових реквізитів первинного документа. При цьому суд враховує, що у видатковій накладній № 1423 від 10.08.2015 містяться дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, - покупця, а саме, у графі «отримано» зазначено посаду, прізвище та ініціали особи, яка отримала товар від ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» - начальник КВПіА ОСОБА_3, підпис якого скріплено печаткою товариства.

Відповідно до Штатної розстановки організації ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» вказана особа є начальником цеху відділу КВПіА виробничого підрозділу «Глобинський ЦЗ» ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт» /а.с. 106, т.27/.

Матеріалами справи підтверджено, що транспортування товару здійснювалося ПП «Нічний експрес», що підтверджується вантажною декларацією №6566595, в якій зазначено дату відправлення у м. Харкові 10.08.2015, дату видачі вантажу у м. Глобино 11.08.2015, платник за перевезення - відправник ТОВ «Компані Плазма» /а.с. 101, т.2/.

Відносно посилань в акті перевірки на недоліки подорожнього листа автомобіля №787 від 10 серпня 2015 року, згідно із яким, за висновком перевірки, здійснено перевезення товару від ТОВ «Компані Плазма» до позивача, суд зазначає, що в ході розгляду справи із пояснень представника позивача та наявних у справі документів встановлено, що зазначений подорожній лист /а.с. 38, т. 28/ не стосувався господарських правовідносин позивача із ТОВ «Компані Плазма», відтак суд вважає безпідставними відповідні зауваження в акті перевірки. При цьому суд враховує, що відповідно до пояснень представника позивача після отримання товару від ПП «Нічний експрес» подальше перевезення товару здійснювалося на підставі подорожнього листа від 11.08.2015 № 812, копію якого долучено до матеріалів справи /а.с. 6 т. 6/.

Придбані товари використано у господарській діяльності позивача шляхом їх списання у виробництво, що викладено в аналітичній таблиці та підтверджено залученими до матеріалів справи належним чином завіреними копіями накладних на переміщення, актів списання ТМЦ та дефектних актів /а.с. 241-251, т. 5; а.с. 1,4-5 т.6/.

Судом встановлено, що придбані ТМЦ використано в якості розхідного матеріалу та на ремонт парового котла БГМ-35М №2, що перебуває у користуванні позивача на підставі договору оренди, укладеного з ТОВ «АО «Цукровик Полтавщини» № 02/03-ЦЗ від 01.03.2012 /а.с.7-46, т.6/.

Факт придбання та подальшого використання товару від ТОВ «Компані Плазма» відображено позивачем у бухгалтерському обліку, про що свідчить оборотно-сальдова відомість по рахунку № 631 /а.с 3, т.6/.

Відносно висновків акту перевірки про те, що згідно дослідження ланцюга постачання контрагенти попередніх ланцюгів поставки здійснюють реалізацію продукції, відмінної від реалізованої ТОВ «ІПК «Полтавазернопродукт», що свідчить про факт підміни товару та нереальність господарських операцій, суд вкотре зазначає, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе відповідний платник податків, і право добросовісного платника податків на податковий кредит з ПДВ не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

При цьому контролюючим органом не встановлено замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання незаконної податкової вигоди.

Крім того, на стор. 32 акту перевірки встановлено, що товари, які реалізовано позивачу, придбано ТОВ «Компані Плазма» у ПП «Рівєр Електро». При цьому контролюючим органом здійснено дослідження ще попередніх ланцюгів постачання і лише на підставі архіву електронної звітності. За таких обставин висновки за результатами таких досліджень суд не може прийняти як належні і допустимі докази на підтвердження факту нереальності господарських операцій.

При цьому суд зазначає, що чинне законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента та його постачальників по ланцюгу на предмет виконання ними вимог податкового законодавства.

Стосовно зауважень в акті перевірки про те, що до перевірки не надано актів приймання-передачі на товар та документів, підтверджуючих оприбуткування придбаного товару на склад позивача, суд зазначає, що в ході виконання договору № 10/07/15 від 07.06.2015 сторонами складено видаткову накладну, якою засвідчено перехід товару від продавця до покупця, відтак відсутність актів приймання-передачі не спростовує факт здійснення господарської операції. Також суд бере до уваги, що контролюючим органом не конкретизовано документи, які не були надані позивачем на підтвердження оприбуткування придбаного товару на склад позивача, натомість в ході розгляду справи позивачем надано усі документи, що свідчать про оприбуткування товару.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Компані Плазма» мали реальний характер, підтверджені належними та допустимими первинними документами, на підставі яких відбувся рух активів у процесі господарської діяльності.

За таких обставин позивачем правомірно віднесено до податкового кредиту за липень серпень 2015 року суму ПДВ в загальному розмірі 13 348,27 грн за наслідками господарських операцій із ТОВ «Компані Плазма».

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 27 лютого 2017 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму податкового зобов'язання в розмірі 13348 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 3337 грн (25 %) підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Щодо взаємовідносин ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» з контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Науковий центр з енергозбереження» судом встановлено наступне.

Так, 21 травня 2015 року між позивачем (замовник) та ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» (виконавець) укладено договір №7-с, згідно умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання у повному обсязі та на умовах передбачених цим договором робіт по перемонтажу турбоагрегату потужністю 6 МВТ та по демонтажу, ремонту, монтажу парової турбіни та допоміжного обладнання (п.1.1. договору). Відповідно до п.1.2 договору обсяг робіт, що підлягають виконанню, визначаються кошторисами-специфікаціями, які у вигляді додатку є невідємною частиною цього договору. Вартість вказаної послуги є звичайною, незмінною (твердою) та на день підписання договору складає 1766013,15 грн, в тому числі ПДВ 294335,53 грн (п.2.1 договору). Згідно із п. 4.1. договору виконання етапів та закінчення робіт оформляються двосторонніми актами /а.с. 103-105, т.2/.

Наявність у позивача турбоагрегата та парової турбіни відповідачем не заперечується та підтверджується договором оренди майна №02-03- ЦЗ від 01.03.2012 /а.с. 7 46, т. 6/.

Також, 07 вересня 2015 року між ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» (замовник) та ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» (виконавець) укладено договір №24-с, згідно умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання у повному обсязі та на умовах передбачених цим договором робіт по пуску, налаштуванню та введенню в експлуатацію турбоагрегата з протитиском потужністю 6 Мвт КТЗ (ВП «Глобинський цукровий завод) (п.1.1. договору). Відповідно до п.1.2 договору обсяг робіт, що підлягають виконанню, визначаються кошторисами-специфікаціями, які у вигляді додатку є невідємною частиною цього договору. Вартість робіт вказаної послуги є звичайною, незмінною (твердою) та на день підписання договору складає 142000 грн, в тому числі ПДВ 23666 грн 67 коп. (п.2.1 договору). Договір є виконаним після підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (п. 3.11. договору). Згідно із п. 4.1. договору виконання етапів та закінчення робіт оформляються двосторонніми актами /а.с. 102, т.2/.

Матеріалами справи підтверджено, що в ході виконання наведених договорів ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» складено податкові накладні 02.06.2015 № 70, від 09.07.2015 № 91, від 24.07.2015 № 99, від 27.08.2015 № 125, від 28.08.2015 № 129, від 31.08.2015 № 130, від 13.10.2015 № 150, від 03.12.2015 № 183 на загальну суму 1908012,79 грн, в тому числі ПДВ 318 002,13 /а.с. 142 - 149, т.2/.

Зауважень до оформлення та порядку реєстрації податкових накладних ТОВ «Компані Плазма» в акті перевірки не зазначено та судом не встановлено.

На час складення податкових накладних ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» було зареєстроване як юридична особа, основний вид економічної діяльності якої дослідження й експериментальні розробки в сфері інших природничих і технічних наук /а.с. 97 - 98, т. 28/. Наявність у ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» статусу платника ПДВ на час складання податкових накладних контролюючим органом не заперечується.

Отже, наведені податкові накладні є підставою для віднесення визначеної в них суми ПДВ до складу податкового кредиту покупця за умови підтвердження фактичного здійснення відповідних господарських операцій.

Суд наголошує на тому, що наявність податкової накладної є обовязковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, оскільки, як зазначалося судом вище, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг) із метою використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14.03.2017 у справі 826/757/13-а (реєстраційний номер в ЄДРСР 65537637), недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, і незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Про відсутність факту здійснення господарської операції та необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин, як:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування лише тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Тобто, відсутність фізичних, технічних та технологічних можливостей певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції: наявність майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень як платника, так і контрагента, які б свідчили про наявність товарного характеру операцій, унеможливлюють висновок щодо реальності придбанням товарів (робіт, послуг), фактичного та обґрунтованого понесення позивачем витрат з їх придбання.

Відповідна правова позиція знайшла відображення у рішеннях Вищого адміністративного суду України, зокрема, ухвалах від 06.05.2015 у справі 2а-3318/10/2170 (реєстраційний номер в ЄРДСР 44045981), від 20.04.2016 у справі № 823/2240/13-а (реєстраційний номер в ЄРДСР 57283148)

Судом встановлено, що на виконання вказаних вище договорів сторонами складено і підписано акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 14 липня 2015 року /а.с. 106 107 т.2/, акт б/н приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року від 24.07.2015 /а.с. 108 113, т. 2/, акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року від 24.07.2015 /а.с. 114 121/, акт б/н приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року від 02.09.2015 /а.с. 122 126, т. 2/, акт б/н приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2015 року від 03.09.2015 /а.с. 127 132, т. 2/, акт 4/1 приймання виконаних будівельних робіт за листопада 2015 року від 01.12.2015 /а.с. 133 135, т. 2/, акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2015 року від 01.12.2015 /а.с. 136 -139, т. 2/, акт № 1/1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2015 року від 13.10.2015 /а.с. 140 - 141, т.2/.

Відносно зауважень в акті перевірки про те, що вказані акти приймання виконаних будівельних робіт не містять посади і прізвища особи, якою підписано зазначені акти від Генпідрядника (підрядника), суд зазначає, що із наявних у справі засвідчених позивачем копій таких актів вбачається наявність прізвища особи, якою підписано акти від ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» - ОСОБА_10, який відповідно до витягу з ЄДР був керівником товариства станом на дату спірних правовідносин. При цьому доказів на підтвердження факту відсутності у видаткових накладних прізвища особи, що відповідальна за здійснення господарських операцій від постачальника, відповідачем не надано. Суд погоджується із твердженням в акті перевірки про відсутність в актах посади особи, якою підписано акти від генпідрядника (підрядника), разом з тим,виходить з того, що вказана обставина не позбавляє первинний документ юридичної сили.

Водночас суд бере до уваги, що згідно із положеннями частин 1 3 статті 837 Цивільного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл.

За змістом частини 1 статті 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Згідно із частиною 1 статті 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

За умовами договорів підряду від 07.09.2015 № 24-с та від 21.05.2015 № 7-с, укладених між позивачем та ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» виконавець має право на умовах субпідряду залучати для виконання робіт інші організації і несе повну відповідальність за якість виконаних ними робіт (пункту 6.2. договорів); виконавець забезпечує підготовку агрегатів до пуску при комплексному випробуванні, постачання їх сировиною, паливом й матеріалами, а також виділяє експлуатаційний та ремонтний персонал; надає необхідні запасні частини, інструмент, підйомно-транспортні механізми і прилади (пункти 3.5., 3.6. договорів); в разі потреби замовник надає виконавцю допоміжну робочу силу та технічний персонал (пункту 3.9. договору).

В ході розгляду справи судом представник позивача стверджував, що роботи за договорами від 07.09.2017 № 24-с та від 21.05.2017 № 7-с виконувалися безпосередньо працівниками ТОВ «Науковий центр з енергозбереження», субпідрядники до виконання робіт не залучалися, кількість працівників, які виконували роботи, складала 4 особи, на підтвердження чого надано до суду документи щодо проживання таких осіб у гуртожитку позивача /а.с. 102, 112 117, т. 27/

Відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ф. 1ДФ ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» за ІІ та ІІІ квартал 2015 року чисельність працюючих товариства за трудовими договорами становила 3 особи, а також 1 особі нараховано (сплачено) дохід за ознакою 157, тобто "дохід, виплачений самозайнятій особі" /а.с.111-112, т. 3/.

Разом з тим, в акті перевірки встановлено і не спростовано позивачем в ході розгляду справи, що, виходячи із зазначених в актах виконаних будівельних робіт витрат праці робітників на обсяг робіт (людино/годин), беручи до уваги норми тривалості робочого часу (40-годинного робочого тижня), кількість робітників, яка виконала вказані роботи, складала: за липень 2015 року 89 осіб, серпень 2015 року 28 осіб, листопад 2015 року 107 осіб. Розрахунок контролюючого органу міститься на арк. 43 акту перевірки /а.с. 47, т.1/.

Зауважень та заперечень щодо розрахунку контролюючого органу позивачем не надано.

Крім того, суд зазначає, що навіть за умови цілодобового щоденного виконання робіт, визначених в актах, працівниками ТОВ «Науковий центр з енергозбереження», виходячи із показників людино/годин, виконання таких робіт потребувало залучення щонайменше 8 осіб за серпень 2015 року (6112,77 (загальна кількість людино-годин) : 720 (кількість годин за місяць на одного працівника), 22 осіб за липень 2015 року (16 439,43 : 720), 25 осіб за листопада 2017 року (18 135,07 : 720).

Твердження представника позивача у судовому засіданні про те, що розрахунок людино-годин в актах здійснено автоматично, з використанням програмного комплексу АВК -5, а також містить помилки, суд оцінює критично, оскільки акти приймання виконаних будівельних робіт із показниками людино-годин підписано сторонами договорами і таким чином засвідчено достовірність наведених у них даних.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (в редакції на час складення актів приймання виконаних будівельних робіт) первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд також бере до уваги, що ані на запит податкового органу під час перевірки /а.с. 102 103 , т. 28/, ані в ході розгляду справи позивачем не надано доказів надання виконавцю допоміжної робочої сили та технічного персоналу.

Крім того, суд враховує, що згідно із фінансовими звітами субєкта малого підприємництва ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» за І півріччя 2015 року, 9 місяців 2015 року, 2015 рік /а.с. 115 117 т. 3/ вартість основних засобів склала 0 грн, що свідчить про неможливість виконання товариством умов пункту 3.6. договору щодо надання підйомно-транспортних механізмів і приладів.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що виконання робіт ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» у липні листопаді 2015 року за договорами з позивачем із урахуванням заявлених обсягів та чисельності виконавців не є фізично можливим, у звязку з чим реальність виконаних робіт не підтверджена.

Отже, враховуючи неможливість реального здійснення ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» господарських операцій із виконання робіт, зазначених в актах, з урахуванням часу, обсягу трудових і матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання робіт, суд приходить до висновку, що доводи податкового органу про відсутність факту здійснення господарської операції та необґрунтованість податкової вигоди є правомірними.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи, складені ТОВ «Науковий центр з енергозбереження», юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, незважаючи також на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг.

З огляду на викладене, висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198, п. 201.1. статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 318 002 грн, є обґрунтованими.

У свою чергу суд бере до уваги, що позивач як сільськогосподарське підприємство, зареєстроване субєктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість з 01 листопада 2009 року /а.с.99-100, т.1/, включено суми ПДВ за наслідками господарських операцій з ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» до податкового кредиту загальної декларації з ПДВ в розмірі 52 974,54 (52975) грн, до спеціальної декларації з ПДВ в розмірі 265026,79 (265 027) грн., що встановлено в акті перевірки /зв.а.с. 44, т. 1/, а також підтверджується розрахунком зобовязань до акту перевірки /а.с. 91 92 т. 3/.

За доводами позивача податок за спеціальною декларацією не підлягає перерахуванню до бюджету, а тому ці кошти не підпадають під поняття грошового або податкового зобовязання, у звязку з чим підстави для складання податкових повідомлень-рішень по відповідним сумами відсутні.

Надаючи оцінку наведеним твердженням позивача, суд враховує наступне.

Відповідно до підпункту 54.3.2. пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України ( в редакції на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

За приписами пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до пунктів 209.1, 209.2 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції на час спірних правовідносин) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Для перерахування суми податку із рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість на спеціальний рахунок платника в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення граничного строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку на спеціальний рахунок платника в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже, для спеціального режиму оподаткування сільськогосподарських підприємств характерні, зокрема, такі особливості:

- кошти, які сплачуються платником податків, акумулюються на його спеціальному рахунку, відкритому в установах банків та/або в органах Державного казначейства України (абзац другий пункту 209.2 статті 209 ПК). Нагромадження коштів на цьому рахунку здійснюється відповідно до Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року № 11;

- кошти платник податків має використовувати лише у конкретно встановлених законодавством цілях - для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей (абзац перший пункту 209.2 статті 209 цього Кодексу);

- за нецільове використання таких коштів платник податків притягується до відповідальності (пункт 123.2 статті 123 Податкового кодексу України).

За пунктами 11.1, 11.2 статті 11 Податкового кодексу України спеціальні податкові режими встановлюються та застосовуються у випадках і порядку, визначених виключно цим Кодексом. Спеціальний податковий режим - це система заходів, що визначає особливий порядок оподаткування окремих категорій господарюючих суб'єктів. За пунктом 11.3 цієї статті спеціальний податковий режим може передбачати особливий порядок визначення елементів податку та збору, звільнення від сплати окремих податків та зборів.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України як грошове зобов'язання платника податків розуміють грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

Згідно з підпунктом 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України на платника податку покладається обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Водночас податкове та митне законодавство передбачає пільги, за яких можливе звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплати ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 статті 30 Податкового кодексу України. Згідно із зазначеним пунктом підставами для податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України як податок розуміють обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Нормативний підхід до розуміння зазначених положень податкового законодавства дає підстави для висновку, що неперерахування сільськогосподарським підприємством сум ПДВ до бюджету, а залишення їх на своєму спеціальному рахунку і використання на цілі та в порядку, що встановлені податковим законодавством, є пільгою (преференцією), що надається цій категорії спеціальних суб'єктів оподаткування з урахуванням особливостей їх статусу та сфери діяльності. Однак ця пільга на них не поширюється і не звільняє їх від виконання інших обов'язків у разі настання обставин, з якими Податковий кодекс пов'язує вчинення певних дій, зумовлених цим податком.

Крім того, та обставина, що сільськогосподарське підприємство не сплачує занижені суми податкового зобов'язання до бюджету, а залишає їх у своєму розпорядженні й акумулює на спеціальному рахунку, не означає, що цей платіж перестає бути податком.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 16 лютого 2016 року у справі 2а/2370/2588/2012 (реєстраційний номер в ЄДРСР 56786270).

Відповідно до частини другої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Частиною першою статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України також встановлено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Підстав та мотивів для відступлення від вказаної правової позиції Верховного Суду України при розгляді цієї справи судом не встановлено.

Враховуючи наведений вище правовий висновок Верховного Суду України, суд, оцінюючи спірні правовідносини, виходить з того, у разі якщо сільськогосподарське підприємство порушить норми податкового законодавства, а контролюючий орган за наслідками перевірки, проведеної на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України визначить занижену суму грошового (податкового) зобов'язання, то такі дії утворюють податкове правопорушення, відповідальність за яке передбачена пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Отже, донарахування контролюючим органом сільськогосподарському підприємству в результаті порушення ним вимог Податкового кодексу України на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК штрафу в розмірі 25 відсотків суми податкових зобов'язань, що підлягали нарахуванню без застосування такої пільги, є правомірним.

Водночас виходячи зі змісту норм Податкового кодексу України, платники зі спеціальним режимом оподаткування не сплачують до бюджету суму ПДВ з вартості поставлених ними сільськогосподарських товарів (послуг), а відтак вказана сума ПДВ (як і сума її заниження) не є податковим зобов'язанням такого платника податку, що підлягає сплаті до бюджету, і на неї не може бути виставлене податкове повідомлення-рішення.

За таких обставин визначення відповідачем позивачу податкового зобовязання з податку на додану вартість, включеного до спеціальної декларації, є безпідставним.

З аналогічної правової позиції виходив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 08.11.2016 у справі 816/4636/15 (реєстраційний номер в ЄДРСР 62592795)..

Відносно застосування до сільськогосподарського підприємства відповідальності на підставі п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Так, згідно з пунктом 30.8 статті 30 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням, за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі.

Відповідно до п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Таким чином, встановлена п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги, може бути застосована лише за наявності законодавчо визначених призначення та/або умов чи цілей використання сум коштів, що не сплачені до бюджету, і за умови доведення використання таких сум не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям, визначеним законом.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним судом України (у постанові від 18 вересня 2014 року у справі № 21-317а14, у постанові від 12 квітня 2016 року № 817/840/13-а тощо).

Враховуючи наведене, а також те, що контролюючим органом під час перевірки позивача не досліджено і не встановлено використання позивачем сум, які акумулюються на спеціальному рахунку, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям, визначеним законом, підстави для застосування до позивача відповідальності, передбаченої п. 123.2. статті 123 Податкового кодексу України відсутні.

Беручи до уваги наведене, а також те, що позивачем включено суми ПДВ за наслідками спірних господарських операцій з ТОВ «Науковий центр з енергозбереження» до податкового кредиту загальної декларації з ПДВ в розмірі 52975 грн, до спеціальної декларації з ПДВ в розмірі 265 027 грн., і в ході розгляду справи знайшло підтвердження порушення позивачем норм податкового законодавства під час формування податкового кредиту з ПДВ, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_2 від 27 лютого 2017 року є правомірним в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму штрафних (фінансових) санкцій за сумою ПДВ по спецдекларації в розмірі 66256,75 грн (265 027 х 25%), а також на суму податкового зобовязання в розмірі 52 975 грн за сумою ПДВ по загальній декларації та штрафних санкцій в сумі 13243,75 грн (52 975 х 25%).

Водночас вказане податкове повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобов'язання на суму 265 027 грн. не ґрунтується на вимогах податкового законодавства, а відтак підлягає визнанню протиправним і скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Щодо встановленого перевіркою завищення позивачем податкового кредиту в порушення пп. 192.1.1. п. 192.1. статті 192 Податкового кодексу України за рахунок отриманих, але не проведених в податковому обліку та деклараціях відповідних звітних (податкових) періодів від постачальників товарів, робіт, послуг ТОВ «Агробудівельний альянс «Астра», ТОВ «Спецшина», ТОВ «Промкабель-Електрика», ПАТ «Полтавагаз» розрахунків коригування сум податку на додану вартість на загальну суму 10212 грн, в т.ч. в березні 2015 року в сумі 4933 грн, червні 2015 року 3058 грн, грудень 2015 року 2221 грн, що відображені у сільськогосподарській декларації позивача, суд виходить з наступного.

Актом перевірки встановлено, що при здійсненні аналізу інформації в ІС ДПС «Податковий блок» встановлено розбіжності між сумами податкових зобов'язань та/або податкового кредиту з податку на додану вартість між позивачем та контрагентами: «Агро-будівельний Альянс «ОСОБА_3» на суму 3644,16 грн, ТОВ «Спецшина» на суму 1288,67 грн, ТОВ «Промкабель- електрика» на суму 3058,2 грн та ПАТ «Полтавагаз» на суму 2221,35 грн., на загальну суму 10212,38 грн за рахунок не проведених позивачем коригувань податкового кредиту, наданих відповідними контрагентами.

Згідно із пунктом 192.1. статті 192 Податкового кодексу України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов'язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

У відповідності до підпункту 192.1.1. пункту 192.1. статті 192 Податкового кодексу України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

В ході розгляду справи судом встановлено та не заперечувалося представником позивача, що відповідно до розрахунків коригувань сум ПДВ позивачем за господарськими операціями з «Агро-будівельний Альянс «ОСОБА_3», ТОВ «Спецшина», ТОВ «Промкабель-електрика», ПАТ «Полтавагаз» /а.с. 204-218, т.1/ коригування не здійснено, суму податкового кредиту не зменшено.

Отже, висновки акту перевірки про порушення позивачем пп.192.1.1 п.192.1 ст.192 ПК України, внаслідок чого завищено податковий кредит за рахунок отриманих, але не проведених в податковому обліку, від постачальників товарів, робіт (послуг) «Розрахунків коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Дl)» на загальну суму 10212 грн, т.ч. в березні 2015 року в сумі 4933 грн, червні 2015 року в сумі 3058 грн, грудні 2015 року в сумі 2221 грн., є обґрунтованим.

Водночас суд бере до уваги, що завищення податкового кредиту стосувалося сум ПДВ, що відображені у сільськогосподарській декларації позивача.

З урахуванням наведеного судом вище аналізу норм законодавства щодо відповідальності сільськогосподарського підприємства, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_2 від 27 лютого 2017 року є правомірним в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму штрафних (фінансових) санкцій за сумою ПДВ по спецдекларації в розмірі 2553 грн (10212 х25 %), водночас не ґрунтується на вимогах податкового законодавства в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму податкового зобовязання в сумі 10 212 грн.

Щодо встановленого перевіркою порушення п. 187.8. статті 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобовязання з податку на додану вартість по загальній декларації на загальну суму 343510 грн за лютий 2015 року по взаємовідносинах з компанією «Semences Prograin Incorporated» (Канада), суд виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що 14 березня 2014 року між ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» (замовник) та Компанією «Semences Prograin Incorporated» (Канада) (виконавець) укладено контракт №10-03-14 про надання послуг /а.с.219-222, т.1/.

За змістом предмету контракту виконавець зобовязується надати замовнику наступні послуги: перевірка та надання консультативних послуг під час підготовки насіння на насіннєвих заводах, контроль якості та регламентів обробки насіння фунгіцидами та інокулянтів в термін до 31 березня 2014 року; проведення обстежень та визначення порогів шкодочинності бурянів та доцільності хімічних обробок; надання рекомендацій по технології застосування гербіцидів в термін до 13 травня 2014 року; проведення обстежень та визначення доцільності хімічних обробок від хвороб; надання рекомендації по технології застосування фунгіцидів в термін до 18 червня 2014 року; обстеження посівів сої при проведенні видових прополок, надання консультативних послуг при апробації та виділенні насіннєвих ділянок в термін до 01 серпня 2014 року (п.1.1. контракту).

Відповідно до пунктів 2.1. 2.3. контракту загальна вартість послуг становить 69 143,18 доларів США. Розрахунки за цим контрактом здійснюються в доларах США до 6 лютого 2015 року. Порядок розрахунків перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок виконавця.

Згідно із п. 3.1. контракту послуги, надання яких покладено на виконавця відповідно до умов цього контракту, вважаються виконаними в повному обсязі і належним чином не раніше проведення підготовки вирощеного насіння для посіву у 2015 р., про що повноважними представниками сторін підписується ОСОБА_3 прийому-передачі наданих послуг, який є невідємною частиною цього контракту.

На виконання умов контракту Компанією «Semences Prograin Incorporated» (Канада) та позивачем підписано акт прийому передачі наданих послуг від 02 березня 2015 року на загальну суму 69143,18 доларів США /а.с.223,т.1/, яким засвідчено факт надання виконавцем наступних послуг:

- надання консультативних послуг під час підготовки насіння на насіннєвих заводах;

- контроль якості та регламентів обробки насіння фунгіцидами та інокулянтів;

- консультування щодо проведення обстежень та визначення порогів шкодочинності бурянів та доцільності хімічних обробок;

- надання рекомендацій по технології застосування гербіцидів;

- проведення обстежень та визначення доцільності хімічних обробок від хвороб надані рекомендації щодо хімічної обробки гербіцидами;

- надання рекомендацій по технології застосування фунгіцидів визначена методика та норми їх застосування;

- консультування з приводу обстеження посівів сої при проведенні видових прополок, перевірена якість означених робіт;

- надання консультативних послуг при апробації та виділенні насіннєвих ділянок.

Оплату наданих послуг здійснено позивачем 11 лютого 2015 року шляхом перерахунку коштів у сумі 69143,18 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 2 від 11.02.2015 /а.с. 248, т.27/.

У відповідності до пункту 186.3. статті 186 Податкового кодексу України (в редакції на час спірних правовідносин) місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг, зокрема, належать: консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп'ютерних систем /підпункт в) пункту 186.3. статті 186/.

З огляду на викладене, місцем постачання послуг за контрактом №10-03-14 від 14.03.2014 та складеним на його виконання актом прийому передачі наданих послуг від 02 березня 2015 року, є територія України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 187.8. статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

В ході перевірки встановлено, а також не заперечувалося позивачем під час розгляду справи, що операцію з Компанією «Semences Prograin Incorporated» позивачем відображено в бухгалтерському обліку проводками ДТ 231 «Виробництво» Кт 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» - (1 919 622, 11 грн), Дт 641 «Податкові зобовязання» Кт 632 - 0, однак в податковому обліку протягом перевіряємого періоду зазначену операцію не відображено.

За таких обставин висновок перевірки про заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість на загальну суму 343 510,16 грн (1 717 550,82 (еквівалент 69 143,18 доларів США) х 20 %) за лютий 2015 року ґрунтується на вимогах податкового законодавства.

При цьому контролюючим органом враховано, що за приписами пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Беручи до уваги те, що позивачем не було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за операцією із Компанією «Semences Prograin Incorporated», права на віднесення сум податку до податкового кредиту у позивача не виникло.

З огляду на викладене суд вважає безпідставними доводи представника позивача в ході розгляду справи про те, що контролюючим органом не враховано факт заниження позивачем податкового кредиту за операцією із Компанією «Semences Prograin Incorporated».

Твердження представника позивача про те, що контролюючий орган повинен був встановити порушення щодо заниження податкового зобовязання за операцією із Компанією «Semences Prograin Incorporated» не за загальною декларацією, а за спеціальною декларацією, оскільки поставлені послуги передбачені пунктом 209.15 статті 209 Податкового кодексу України, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 209.2. статті 209 Податкового кодексу України згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

При цьому пунктом 209.15. статті 209 Податкового кодексу України визначено для цілей цієї статті перелік виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит.

Відповідно до пункту 180.2 статті 180 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування та сплату податку до бюджету у разі постачання послуг нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими як платники податку, якщо місце постачання послуг розташоване на митній території України, є отримувач послуг.

Згідно з пунктом 208.2 статті 208 Податкового кодексу України отримувач послуг, що постачаються нерезидентами, місце постачання яких розташоване на митній території України, нараховує податок за основною ставкою податку на базу оподаткування, визначену згідно з пунктом 190.2 статті 190 цього Кодексу.

При цьому отримувач послуг - платник податку у порядку, визначеному статтею 201 цього Кодексу, складає податкову накладну із зазначенням суми нарахованого ним податку, яка є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту у встановленому порядку.

Така податкова накладна підлягає обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За приписами пункту 190.2. статті 190 Податкового кодексу України для послуг, які постачаються нерезидентами на митній території України, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких послуг з урахуванням податків та зборів, за винятком податку на додану вартість, що включаються до ціни постачання відповідно до законодавства. Визначена вартість перераховується в національну валюту за валютним (обмінним) курсом Національного банку України на дату виникнення податкових зобов'язань.

Відповідно до пункту 208.3. статті 208 Податкового кодексу України якщо отримувача послуг зареєстровано як платника податку, сума нарахованого податку включається до складу податкових зобов'язань декларації за відповідний звітний період.

Отримувач послуг прирівнюється до платника податку для цілей застосування правил цього розділу щодо сплати податку, стягнення податкового боргу та притягнення до відповідальності за правопорушення у сфері оподаткування /п. 208.5. статті 208 Податкового кодексу України/.

Форму та Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість на час спірних правовідносин було затверджено наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.10.2014 за № 1267/26044 (далі Порядок № 966), який втратив чинність згідно із наказом Міністерства фінансів України від 26.01.2016 № 21. У свою чергу наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289, затверджено форму та Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість (далі Порядок № 21), який є чинним на даний час.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 966 усі платники податку на додану вартість подають податкову декларацію з позначкою "0110", у якій відображаються розрахунки з бюджетом (далі - декларація 0110).

Платники податку, які згідно зі статтею 209 розділу V Кодексу застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, крім декларації 0110, подають податкову декларацію з позначкою "0121"/"0122"/"0123" (далі - декларація 0121-0123), яка є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого указаною статтею.

Підпунктом 2 пункту 3 «Розділ І «Податкові зобовязання» розділу V Порядку № 966 передбачено, що у рядку 1.1 декларації вказуються дані операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім ввезення товарів на митну територію України.

У рядку 1.1 декларації 0121-0123 вказуються виключно операції з постачання сільськогосподарським підприємством вироблених/наданих сільськогосподарських товарів/послуг на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах.

Згідно із підпунктом 8 пункту 3 «Розділ І «Податкові зобовязання» розділу V Порядку № 966 у рядку 7 вказуються обсяги послуг, отриманих від нерезидента на митній території України. Рядок 7 може заповнюватись лише у декларації 0110.

У деклараціях 0121-0123/0130 рядок 7 не заповнюється, оскільки податкові зобов'язання, що виникають при отриманні послуг від нерезидента на митній території України, не відносяться до податкових зобов'язань, що відображаються у вказаних деклараціях.

При цьому за змістом підпункту 1 пункту 4 розділу V Порядку № 966 у розділі II "Податковий кредит" декларації 0121-0123 відповідно до підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 розділу V Кодексу відображаються: товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Аналогічні положення містяться також і у чинному Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сільськогосподарське підприємство - субєкт спеціального режиму оподаткування ПДВ при отриманні послуг від нерезидента на митній території України зобовязане відобразити податкові зобовязання з ПДВ у податковій декларації з ПДВ з позначкою « 0110» (загальній).

При цьому сільськогосподарське підприємство субєкт спеціального режиму оподаткування ПДВ має право включити до складу податкового кредиту суми ПДВ, нараховані (сплачені) ним при отриманні таких послуг, на підставі зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної, та відповідно відобразити їх податковій декларації з ПДВ із позначками « 0121» - « 0123» за умови, що такі послуги придбані для використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Відповідна позиція викладена також у листі ДФС від 24 травня 2016 року № 11321/6/99-99-15-03-02-15.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 27 лютого 2017 року в частині збільшення позивачу грошового зобовязання за податковим зобовязанням у розмірі 343510 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 85878 грн (343510 х 25 %) є правомірним, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_2 від 27 лютого 2017 року підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму податкового зобов'язання в розмірі 748 379 грн та суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 118285 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_1 від 27 лютого 2017 року, а також визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_2 від 27 лютого 2017 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму податкового зобов'язання в розмірі 748 379 грн та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 118285 грн.

В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Беручи до уваги те, що позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 23 391,44 грн, при цьому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 1 035 013 грн із загальної суми позовних вимог 1 599 429 грн., сума судового збору відповідно до задоволеної частини вимог складає 15 525,20 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 15525 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - промислова компанія "Полтавазернопродукт" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_1 від 27 лютого 2017 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_2 від 27 лютого 2017 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму податкового зобов'язання в розмірі 748 379 (сімсот сорок вісім тисяч триста сімдесят дев'ять ) гривень та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 118 285 (сто вісімнадцять тисяч двісті вісімдесят п'ять) гривень .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (ідентифікаційний код 39461639) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - промислова компанія "Полтавазернопродукт" (ідентифікаційний код 31059651) витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 525 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот двадцять п'ять) гривень 20 (двадцять ) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2017 року.

Суддя М.В. Довгопол