Справа № 802/2273/16-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2273/16-а

Головуючий у 1-й інстанції:Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

15 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Філатова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :
постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, розпорядженням голови Могилів-Подільської районної державної адміністрації Китасюка Олега Івановича № 7 від 12 січня 2015 року "Про внесення змін до штатного розпису районної державної адміністрації" ОСОБА_1 було призначено на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта апарату Могилів-Подільської районної державної адміністрації.

08 грудня 2016 року на ім`я голови Могилів-Подільської районної державної адміністрації ОСОБА_2 надійшов лист від Могилів-Подільського міського військового комісаріату Вінницької області у якому зазначено, що в ході перевірки організації ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників у Могилів-Подільській РДА виявлено, що головний спеціаліст-юрисконсульт апарату Могилів-Подільської районної державної адміністрації не перебуває на військовому обліку у Могилів-Подільському міському військовому комісаріаті Вінницької області, тобто по місцю проживання.

З метою оформлення військово-облікових документів по місцю проживання та по місцю роботи було вручено повістки про виклик до Могилів-Подільського міського військового комісаріату, однак ОСОБА_1 не з`явився.

Так, під час розгляду і вивчення причин та обставин за якими було скоєно адміністративне правопорушення особі, відносно якої розглядається справа, було запропоновано надати військовий квиток з метою встановлення чи спростування порушення правил військового обліку, а саме перебування на військовому обліку по місцю проживання (реєстрації).

Разом з тим, ОСОБА_1 відмовився надати військовий квиток та повідомив, що його військовий квиток зданий для перевірки в установу по місцю його майбутньої роботи, а по питанню перебування на військовому обліку звертатися у Дарницький військовий комісаріат м. Київ.

У вищезазначеному листі зроблено висновок, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив вимоги статей 1, 37, 38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статті 17 Закону України "Про оборону", статті 22 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційний підготовку", а саме порушення правил військового обліку, неявка на виклик до військового комісаріату, неподання в обліковий орган відомостей про зміну військово-облікових даних (т. 1, а.с. 24).

08 грудня 2016 року на засіданні дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Могилів-Подільської райдержадміністрації розглянуто справу державного службовця - головного спеціаліста-юрисконсульта апарату райдержадміністрації ОСОБА_1 щодо порушення Присяги державного службовця та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби.

Відповідно до витягу з протоколу № 5 комісія, на підставі розглянутих документів керуючись частиною 1 статті 64 та пунктів 1, 4 частини 2 статей 65, 66, 68, 69 Закону України "Про державну службу" вирішила рекомендувати голові Могилів-Подільської районної державної адміністрації притягнути державного службовця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення ним дисциплінарного проступку - порушення Присяги державного службовця та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби), - не виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни (військовий обов`язок) та законів України про військовий обов`язок і військову службу, про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, порушення правил етичної поведінки державного службовця, що суперечить інтересам державної служби покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до носія влади і призводить до приниження авторитету органу державної влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків та застосувати до нього дисциплінарне стягнення - звільнення з посади державної служби (т. 1, а.с. 25).

09 грудня 2016 року головою Могилів-Подільської районної державної адміністрації Китасюком О.І. винесено розпорядження № 122-рк про звільнення ОСОБА_1 головного спеціаліста-юрисконсульта апарату райдержадміністрації з займаної посади державної служби за порушення Присяги державного службовця та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби.

Не погоджуючись із діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем порушено Присягу державного службовця, а відповідач діяв на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, тому його дії є правомірними.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 5 Закону України "Про державну службу" передбачено, що державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов`язки, шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування, не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Відповідно до статті 17 цього Закону громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України "Про державну службу" дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов`язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про державну службу" встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно з частиною 1 статті 64 Закону України "Про державну службу" за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 65 Закону України "Про державну службу" підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

У частині 2 статті 65 цього Закону наводиться перелік дисциплінарних проступків, якими, зокрема, є: порушення Присяги державного службовця; порушення правил етичної поведінки державних службовців; дії, що шкодять авторитету державної служби.

Частиною 1 статті 66 Закону України "Про державну службу" визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Відповідно до частини 6 статті 66 Закону України "Про державну службу" дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

Згідно з частинами 1, 10, 11 статті 69 Закону України "Про державну службу" для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Частинами 1 та 2 статті 77 Закону України "Про державну службу" передбачено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2016 року дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ Могилів-Подільської райдержадміністрації розглянуто справу державного службовця ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з протоколу № 5 комісія, на підставі розглянутих документів керуючись частиною 1 статті 64 та пунктів 1, 4 частини 2 статей 65, 66, 68, 69 Закону України "Про державну службу" вирішила рекомендувати голові Могилів-Подільської районної державної адміністрації притягнути державного службовця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення ним дисциплінарного проступку - порушення Присяги державного службовця та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби), - не виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни (військовий обов`язок) та законів України про військовий обов`язок і військову службу, про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, порушення правил етичної поведінки державного службовця, що суперечить інтересам державної служби покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до носія влади і призводить до приниження авторитету органу державної влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків та застосувати до нього дисциплінарне стягнення - звільнення з посади державної служби (т. 1, а.с. 25).

09 грудня 2016 року голова Могилів-Подільської районної державної адміністрації Китасюком О.І., керуючись статями 147, 147-1, 149 КЗпП України, пунктами 1, 4 частини 2 статті 65, пунктом 4 частини 1 та частини 5 статті 66, пунктом 4 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", виніс розпорядження № 122-рк про звільнення позивача з займаної посади державної служби за порушення Присяги державного службовця та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

В основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв`язку з вказаним як порушення Присяги необхідно розуміти вчинення державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Згідно з статтею 74 вказаного Закону дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він вчинявся, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Отже, передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстав припинення державної служби за порушення Присяги, мають бути встановлені внаслідок ретельного службового розслідування. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що державний службовець вчинив проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можливо кваліфікувати як порушення Присяги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України, зокрема, від 21 травня 2013 року, від 04 червня 2013 року, від 17 вересня 2013 року, від 03 грудня 2013 року, від 28 квітня 2015 року у справах № 21-403а12, № 21-167а13, № 21-231а13, № 21-379а13, № 21-163а15 відповідно.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що юридична кваліфікація діям позивача надана відповідно до Закону України "Про державну службу", а звільнення позивача відбулось, зокрема, у зв`язку із не виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни (військовий обов`язок) та законів України про військовий обов`язок і військову службу, про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Разом із цим, відповідачем не надано оцінку тому, що позивач не ухилявся від виконання свого обов`язку щодо захисту Вітчизни, а вживав заходів щодо проходження служби в зоні проведення антитерористичної операції (АТО).

Вказане підтверджується наданими позивачем суду доказами, зокрема клопотаннями тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 щодо прийняття старшого сержанта запасу ОСОБА_1 на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу від 26 серпня 2016 року, від 28 лютого 2017 року та листом Дарницького районного у м. Києві військового комісаріату № 872 від 21 березня 2017 року щодо результатів розгляду документів, поданих ОСОБА_1 , як кандидатом на укладання контракту про проходження військової служби в Збройних силах України (т.1, а.с. 127-131).

Представник відповідача належних доводів на спростування вищевказаних доказів не надав.

Також судом враховано те, що подані відповідачем докази свідчать лише про можливе порушення позивачем правил військового обліку, проте причини таких порушень відповідачем, при вирішенні питання про притягнення позивача до відповідальності, не з`ясовувались.

Не взято також відповідачем до уваги і те, що позивач не погоджується з рішенням про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку, і що вжиті заходи щодо його оскарження.

Крім того, відповідач жодним чином не конкретизував, які саме протиправні дії позивача свідчать про скоєння ним проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання державним службовцем своїх обов`язків.

Суд вказує також на те, що не може трактуватись будь-яке порушення законодавства особою (навіть, якщо воно тягне за собою адміністративну відповідальність), яка є державним службовцем, як порушення Присяги державного службовця.

Отже, відповідачем безпідставно кваліфіковано вищевказані дії позивача на підставі норм Закону України "Про державну службу", оскільки порушення правил військового обліку, неявка на виклик до військового комісаріату, неподання в обліковий орган відомостей про зміну військово-облікових даних не пов`язано із виконанням покладених на нього обов`язків державного службовця, а відповідно із порушенням Присяги державного службовця.

Стосовно притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення позивачем правил етичної поведінки державного службовця колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 65 Закону України "Про державну службу" порушення правил етичної поведінки державних службовців відноситься до дисциплінарних проступків.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2 та 8 частини 2 статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність.

Таким чином, за порушення правил етичної поведінки державного службовця не може бути застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади з державної служби.

Враховуючи викладене, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що позивача було протиправно звільнено з державної служби.

Таким чином, розпорядження Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області від 09 грудня 2016 року № 122-рк "Про звільнення ОСОБА_1 " підлягає скасуванню, а позивача необхідно поновити на посаді головного спеціаліста-юристконсульта апарату Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області з 10 грудня 2016 року з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як встановлено з матеріалів справи, позивача звільнено з займаної посади 09 грудня 2016 року.

В матеріалах справи міститься довідка №3520/02-02.02 від 18 жовтня 2017 року про доходи ОСОБА_1 .

З наданої довідки вбачається, що середньоденна заробітна плата складає - 193 грн. 76 коп., а середньомісячна заробітна плата складає - 4068 грн. 96 коп.

Відповідно до підпункту 1 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В даному випадку, час вимушеного прогулу позивача складає - 232 робочих дня за період з 10 грудня 2016 року (наступний день після звільнення) по 15 листопада 2017 року.

Таким чином, 232 дні*193 грн. 76 коп. = 44952 грн. 32 коп. - виплата середньомісячного заробітку позивачу за час вимушеного прогулу.

Також, підлягає частковому задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди, виходячи з наступного.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктами 4 та 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також, відповідно до постанови Верховного суду України від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, формами моральної шкоди є, зокрема, моральні чи фізичні страждання.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведено, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Позивач був протиправно звільнений з роботи, вимушений був звертатись до суду, неодноразово їздити у суд, йому було відмовлено у проходженні служби в Збройних силах України, що завдало йому моральних страждань.

Вищевикладене підтверджено наданими позивачем доказами, зокрема, документами, що підтверджують його лікування (т.1, а.с. 105-106, 108).

Враховуючи, що позивач навів докази причинного зв`язку між діями відповідача, які виразились в незаконному звільненні останнього, та завданою йому моральною шкодою, вказав конкретно у чому полягає така шкода, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність відшкодування відповідачем завданої моральної шкоди ОСОБА_1 в розмірі - 1 000 грн., а не в повній сумі, що заявив позивач, тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Отже, при вирішенні спору суд першої інстанції врахував не всі його обставини, тому висновки суду по суті справи не в повній мірі відповідають встановленим у ній обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу про скасування оскаржуваного рішення слід задовольнити з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Згідно з статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 682,82 грн. з огляду на наступне.

Статтею 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 87 цього ж Кодексу визначені види судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно з статтею 91 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, витрати позивача на оплату квитків на проїзд до іншого населеного пункту відносяться до складу втрат, пов`язаних з прибуттям до суду, і підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати розпорядження Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області від 09 грудня 2016 року № 122-рк "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста-юристконсульта апарату Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області з 10 грудня 2016 року.

Стягнути з Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 12 грудня 2016 року по 15 листопада 2017 року в сумі 44952,32 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 682,82 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 21 листопада 2017 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.