Справа № 305/231/13-а (2а/305/17/13)
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" жовтня 2017 р. м. Київ К/800/2174/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Загороднього А.Ф.,

Заїки М.М.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області про зобов'язання призначити пенсію державного службовця,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області (далі - Управління ПФУ) на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 22 березня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця, відповідно до положень Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування»; зобов'язати відповідача призначити пенсію державного службовця, відповідно до положень Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та провести відповідний перерахунок.

Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 22 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано, як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства, рішення відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_4 пенсії державного службовця, відповідно до положень Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування». Зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_4 пенсію державного службовця, відповідно до положень Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та провести відповідний перерахунок.

В обґрунтування касаційної скарги Управління ПФУ посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та ухвалення нового - про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

7 грудня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до Управління ПФУ із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця, посилаючись на те, що він працював на виборних посадах в органах місцевого самоврядування. Однак, йому було відмовлено у зв'язку із тим, що пенсійного віку він досяг до набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи. Крім цього, на час досягнення пенсійного віку він не перебував на посаді державного службовця, а тому підстав для призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу» також не набув.

Оскільки, як він вважав, Управління ПФУ йому безпідставно відмовило в задоволенні заяви, то, звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Дійшовши висновку, що поданих сторонами доказів недостатньо для встановлення обставин справи, суд має право вжити передбачених законом заходів для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Суд постановляє ухвалу про закінчення з'ясування всіх обставин у справі та перевірки їх доказами тільки після того, як проведено всі дії, необхідні для повного і всебічного з'ясування цих обставин, перевірено всі вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, і вичерпано всі можливості щодо збирання й оцінки доказів.

Вирішуючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача на виборній посаді складає 23 роки, 9 місяців і 25 днів, а тому на момент досягнення пенсійного віку він мав право на призначення пенсії, відповідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». У зв'язку з чим, визнав протиправним та скасував, як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства, рішення відповідача щодо відмови в призначенні ОСОБА_4 пенсії, зобов'язав Управління ПФУ призначити позивачу пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та провести відповідний перерахунок

Між тим, суд першої інстанції не врахував, що позивач звертаючись із заявою до Управління ПФУ ставив питання про переведення його з пенсії за віком на пенсію державного службовця.

Зазначене дає підстави для висновку, що суд першої інстанції вирішуючи позовні вимоги не розібрався в природі заявлених вимог та не визначився із характером спірних відносин.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, належним чином не перевірив повноту з'ясування обставин у справі судом першої інстанції, які він вважав встановленими та такими, що підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Крім того, в апеляційній скарзі Управління ПФУ зазначило, що призначення пенсії позивачу, відповідно до Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є недопустимим, оскільки вказані закони передбачають право на різні види пенсії, призначення яких відбувається за різними умовами, а тому особа не може отримувати два види пенсії одночасно.

Однак, апеляційний суд перевіряючи рішення суду першої інстанції зазначеним обставинам правової оцінки не дав та, відповідно, не навів будь-якого їх обґрунтування у своєму рішенні, незважаючи на те, що вказані обставини мають визначальне значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 КАС законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Допущене судами попередніх інстанцій порушення вимог процесуального законодавства є підставою для скасування оскаржених рішень і направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно належним чином з'ясувати всі обставини справи, дослідити наявні докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. При цьому, слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись статтями 222, 227, 231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 22 березня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: В.В.Швець

А.Ф. Загородній

М.М. Заїка