Справа № 826/16311/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про: визнання нечинним, протиправним та скасування наказу від 01 вересня 2016 року № 764-о щодо звільнення ОСОБА_2, з моменту його винесення; поновлення ОСОБА_2 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу інформаційно-аналітичного забезпечення управління власної безпеки Головного управління Держаної фіскальної служби у м. Києві або на аналогічній посаді підрозділу, що виконує завдання та функції управління власної безпеки (у зв'язку зі змінами найменування (реорганізацією) попереднього підрозділу), який існує на день винесення постанови по даній справі; стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05 вересня 2016 року по день винесення постанови у даній справі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Києві, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 01 вересня 2001 року по 11 жовтня 2010 року працював в органах державної податкової служби, в тому числі на посадах головного державного податкового інспектора сектору спеціальних режимів оподаткування відділу податку на прибуток та інших податків і зборів (обов'язкових платежів), головного державного податкового ревізора-інспектора сектору перевірок відшкодування податку на додану вартість відділу контрольно-перевірочної роботи, начальника відділу по взаємодії з правоохоронними органами управління аудиту юридичних осіб, начальника відділу міжрайонної та міжрегіональної координації управління податкового контролю юридичних осіб (в матеріалах позову наявна копії аркушів трудової книжки ОСОБА_2.).

Наказом Головного управління Міндоходів у м. Києві від 27 вересня 2013 року № 420-о позивач призначений на посаду головного державного ревізора-інспектора управління внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів у м. Києві, а відповідно до наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 06 квітня 2015 року № 8-о - переведений до Головного управління ДФС у м. Києві на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу інформаційно-аналітичного забезпечення управління власної безпеки.

Згідно з даними затвердженого 20 січня 2015 року штатного розпису ГУ ДФС у м. Києві на 2015 рік, копія якого надана відповідачем до матеріалів справи, у складі Головного управління функціонувало управління власної безпеки загальною чисельністю 46 штатних одиниць, яке складалося з таких структурних відділів: оперативного відділу (чисельністю 11 штатних одиниць, в тому числі: заступник начальника управління - начальник відділу, заступник начальника відділу, старші оперуповноважені з особливо важливих справ - 9 штатних одиниць), відділу зонального контролю (чисельністю 8 штатних одиниць, в тому числі: начальник відділу, заступник начальника відділу, старші оперуповноважені з особливо важливих справ - 8 штатних одиниць), відділ інформаційно-аналітичного забезпечення (чисельністю 6 штатних одиниць, в тому числі: начальник відділу, старший оперуповноважений з особливо важливих справ - 2 штатні одиниці, головний державний ревізор-інспектор - 3 штатні одиниці), відділ оперативного забезпечення (чисельністю 19 штатних одиниць, в тому числі: начальник відділу, старший оперуповноважений з особливо важливих справ - 18 штатних одиниць).

За змістом Положення про управління власної безпеки Головного управління ДФС у м. Києві, затвердженого наказом ГУ ДФС у м. Києві № 960 від 05 серпня 2015 року, назване управління є самостійним структурним підрозділом Головного управління ДФС у м. Києві та функціонально підпорядковується Головному управлінню власної безпеки ДФС України. Управління власної безпеки також є оперативним підрозділом податкової міліції, що підпорядковується безпосередньо начальнику Головного управління власної безпеки та його заступникам, і роботу якого спрямовує й координує начальник ГУ ДФС згідно з наказом про розподіл обов'язків між керівництвом ГУ ДФС. Основними завданнями управління власної безпеки є: забезпечення в ГУ ДФС, підпорядкованих державних податкових інспекціях та Київської міської митниці ДФС безпеки діяльності, а також державних службовців та працівників від протиправних посягань, пов'язаних із виконанням ними службових обов'язків; здійснення в межах своїх повноважень, передбачених законом, заходів щодо запобігання корупції і контроль за їх реалізацією у ГУ ДФС, підпорядкованих ДПІ та Митниці; виявлення причин та умов, що призвели до вчинення кримінальних та інших правопорушень у сфері оподаткування, митній та бюджетній сферах, вживає заходів до їх усунення. До складу управління власної безпеки входять структурні підрозділи відповідно до структури ГУ ДФС, затвердженої у встановленому порядку. Особовий склад управління власної безпеки комплектується з числа працівників, які мають вищу юридичну, економічну або іншу спеціальну освіту, а також спеціальні звання податкової міліції або ранг державного службовця.

В подальшому, керуючись положеннями постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» від 12 березня 2005 року № 179 (зі змінами та доповненнями), та з метою оптимізації чисельності територіальних органів ДФС, наказом Державної фіскальної служби України «Про скорочення чисельності територіальних органів ДФС» від 13 серпня 2015 року № 605 було вирішено ліквідувати у складі головних управлінь ДФС в областях та м. Києві, Центрального офісу підрозділи власної безпеки.

Наказами ДФС України від 25 грудня 2015 року № 996 «Про скорочення чисельності працівників податкових органів ДФС», від 30 грудня 2015 року № 1022 «Про затвердження та введення в дію Структури апарату Державної фіскальної служби України» та від 11 січня 2016 року № 17 «Про введення в дію Структури територіальних органі ДФС та затвердження методичних рекомендацій щодо їх побудови» передбачалося формування нових організаційних структур і штатних розписів територіальних органів ДФС.

Наказом ГУ ДФС у м. Києві від 27 січня 2016 року № 218 «Про введення в дію Організаційної структури та Штатного розпису Головного управління ДФС у м. Києві» було з 01 лютого 2016 року введено в дію затверджені 26 січня 2016 року Головою Державної фіскальної служби України Організаційну структуру та Штатний розпис ГУ ДФС у м. Києві, та одночасно замість ліквідованого управління власної безпеки у складі ГУ ДФС у м. Києві створено управління внутрішньої безпеки чисельністю 30 штатних одиниць (з них у відділі оперативних заходів в податковій сфері - 14 штатних одиниць, відділі оперативних заходів в митній сфері - 8 штатних одиниць, та в організаційно-аналітичному відділі - 6 штатних одиниць).

10 лютого 2016 року позивачу вручено попередження про вивільнення із займаної посади у зв'язку зі скороченням штатної чисельності працівників та за відсутності можливості подальшого використання на службі.

В повідомленні ОСОБА_2 повідомлено про відсутність в ГУ ДФС у м. Києві станом на 10 лютого 2016 року вакантних посад.

Згодом позивачу було запропонована вакантна посада головного державного ревізора-інспектора відділу досудового супроводження спорів з оподаткування податку на додану вартість та податку на прибуток юридичного управління ГУ ДФС у м. Києві. Від переведення на запропоновану посаду позивач відмовився, про що 01 вересня 2016 зазначив у повідомленні про наступне вивільнення від 10 лютого 2016 року.

Наказом начальника ГУ ДФС у м. Києві від 01 вересня 2016 року № 764-о «Про звільнення ОСОБА_2.» позивача звільнено з 05 вересня 2016 року з посади головного державного ревізора-інспектора відділу інформаційно-аналітичного забезпечення управління власної безпеки Головного управління ДФС у м. Києві, у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Підставою для прийняття наказу про звільнення позивача зазначено попередження про наступне вивільнення.

Наказом начальника ГУ ДФС у м. Києві від 20 жовтня 2016 року № 889-о у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_2 на день його звільнення з посади наказано перенести дату звільнення - 05 вересня 2016 року на перший робочий день після закінчення хвороби та вихідних днів, тобто на 26 вересня 2016 року, з підстави надання позивачем лікарняних листів закладів охорони здоров'я серії АДА № 440311 від 02 вересня 2016 року та серії АДА № 482977 від 12 вересня 2016 року.

Не погоджуючись з наказом про звільнення, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням ст.ст. 36, 40, 42, 42-9, 43 КЗпП України, оскільки ГУ ДФС у м. Києві не було виконано свого обов'язку та не враховано права позивача на переважне залишення на роботі та не запропоновано всі наявні інші вакантні посади одночасно з попередженням про звільнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, КЗпП України.

Статтею 83 цього Закону встановлені підстави для припинення державної служби, серед них, в тому числі за ініціативою суб'єкта призначення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, зокрема, є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Процедура вивільнення державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення (абз. 1 і 2 ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VІІІ).

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст. ст. 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (ст. 45).

Частиною 4 ст. 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як убачається з ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з вимогами ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язані запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, а також довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

При цьому, як відзначив Верховний Суд України в тексті своєї постанови від 23 березня 2016 року у справі № 6-2748цс15, під час звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст. 49-2 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що з метою проведення реорганізації та скорочення штатної чисельності ГУ ДФС у м. Києві, наказом начальника ГУ ДФС у м. Києві від 27 січня 2016 року № 218 починаючи з 01 лютого 2016 року в дію введені нові організаційна структура та штатний розпис ГУ ДФС у м. Києві, затверджені 26 січня 2016 року Головою Державної фіскальної служби України. Згідно цього ж наказу ГУ ДФС у м. Києві від 27 січня 2016 року №218 ліквідованого управління власної безпеки чисельністю 46 штатних одиниць (в якому працював ОСОБА_2 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу інформаційно-аналітичного забезпечення управління власної безпеки ГУ ДФС у м. Києві) у складі ГУ ДФС у м. Києві був створений новий структурний підрозділ - управління внутрішньої безпеки чисельністю 30 штатних одиниць.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо.

Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Проаналізувавши зміст положень Тимчасового положення про управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у м. Києві, затвердженого наказом ГУ ДФС у м. Києві від 07 квітня 2016 року № 1925, колегією суддів встановлено, що загалом правовий статус, зміст завдань і основних функцій, а також порядок укомплектування управління внутрішньої безпеки аналогічні тим, що були визначені для попередньо ліквідованого управління власної безпеки ГУ ДФС у м. Києві.

За затвердженими 26 січня 2016 року організаційною структурою ГУ ДФС у м. Києві та штатним розписом на 2016 рік ГУ ДФС у м Києві передбачалося, що у складі новоствореного управління внутрішньої безпеки мали функціонувати відділ оперативних заходів в податковій сфері (зі штатною чисельністю 14 працівників), відділ оперативних заходів в митній сфері (зі штатною чисельністю 8 працівників) та організаційно-аналітичний відділ (зі штатною чисельністю 6 працівників). При цьому, в організаційно-аналітичному відділі управління внутрішньої безпеки, так само як у відділі інформаційно-аналітичного забезпечення управління власної безпеки, за затвердженим штатним розписом передбачалися 3 посади головних державних ревізорів-інспекторів. В інших структурних підрозділах управління внутрішньої безпеки посади головного державного ревізора-інспектора не передбачалося.

З наданих відповідачем письмових доказів, а саме: переліку змін № 1 від 18 березня 2016 року, перелік змін № 6 від 27 травня 2016 року (введений в дію з 01 травня 2016 року), перелік змін № 7 від 15 червня 2016 року (введений в дію з 01 травня 2016 року) та перелік змін № 9 від 30 червня 2016 року, встановлено, що станом на день попередження позивача про вивільнення (тобто, 10 лютого 2016 року) у складі організаційно-аналітичного відділу новоствореного управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС у м. Києві передбачалися 3 штатні одиниці посад головного державного ревізора-інспектора.

Відповідно до затвердженого 18 березня 2016 року Переліку змін № 1 зі штатного розпису на 2016 рік (введеного в дію з 01 лютого 2016 року) зі складу організаційно-аналітичного відділу управління внутрішньої безпеки взагалі було виведено посаду головного державного ревізора-інспектора, та загальні кількість штатних одиниць у вказаному відділі була скорочена до 2 одиниць (посади: начальник відділу та старший оперуповноважений з особливо важливих справ). Загальна кількість затверджених штатних одиниць ГУ ДФС у м. Києві становила 1664, в тому числі 26 в управлінні внутрішньої безпеки. Відповідно до Переліку змін № 6 від 27 травня 2016 (введені в дію з 01 травня 2016 року), загальна кількість штатних одиниць ГУ ДФС у м. Києві скорочено до 1651, в тому числі в управлінні внутрішньої безпеки - до 22 штатних одиниць. Відповідно до Переліку змін № 7 від 15 червня 2016 року (введені в дію з 01 травня 2016 року), при загальній кількості штатних одиниць ГУ ДФС у м. Києві (1651) зі складу організаційно-аналітичного відділу управління внутрішньої безпеки було виведено та одночасно введено 3 штатні одиниці посади головного державного ревізора-інспектора. Відповідно до Переліку змін № 9 від 30 червня 2016 року, при загальній кількості штатних одиниць ГУ ДФС у м. Києві (1651) зі складу відділу оперативних заходів у податковій сфері управління внутрішньої безпеки виведено 2 штатні одиниці посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ та одночасно введено 2 штатні одиниці за посадами заступник начальника відділу та головний державний ревізор-інспектор.

Наявні матеріали справи свідчать, що як на момент попередження ОСОБА_2 в порядку п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення з посади, так і на момент прийняття рішення про його звільнення з посади (наказ від 01 вересня 2016 року№ 764-о) при скороченні загальної чисельності штатних одиниць управління внутрішньої безпеки, у складі організаційно-аналітичного відділу передбачалися 3 штатні одиниці за посадою головного державного ревізора-інспектора, а з кінця червня 2016 року - ще 1 штатна одиниця за вказаною посадою у іншому відділі управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС у м. Києві.

Тобто, скорочення посад головного державного ревізора-інспектора у складі новоствореного структурного підрозділу (управління) ГУ ДФС у м. Києві на вказані періоди фактично не відбулося, а були скорочені посади начальника, заступника начальника та старшого оперуповноваженого у відділах управління.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Разом з тим, під час розгляду даної справи відповідач всупереч вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, не підтвердив документально обставини скорочення штатних одиниць посади головного державного ревізора-інспектора в управлінні власної безпеки/управлінні внутрішньої безпеки ГУ ДФС у м. Києві внаслідок проведеної реорганізації ГУ ДФС у м. Києві та про відображення у попередженні ОСОБА_2 про наступне вивільнення від 10 лютого 2016 року достовірної інформації щодо відсутності таких вакантних посад.

Крім того, під час ознайомлення з попередженням про вивільнення та в подальшому посада головного державного ревізора-інспектора в організаційно-аналітичному відділі управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС у м. Києві в якості вакантної відповідачем позивачу відповідачем не пропонувалася, натомість було повідомлено про відсутність вакантних посад в управлінні внутрішньої безпеки та запропоновано як рівнозначну посаду головного державного ревізора-інспектора відділу досудового супроводження спорів з оподаткування податку на додану вартість та податку на прибуток юридичного управління ГУ ДФС у м. Києві.

Під час апеляційного розгляду справи також з'ясовано, що в повідомленні про вивільнення, яке було вручено позивачу 10 лютого 2016 року, ОСОБА_2 було запропоновано посаду на яку можливо здійснити його переведення - головний державний ревізор-інспектор відділу досудового супроводження спорів з оподаткування податку на додану вартість та податку на прибуток юридичного управління ГУ ДФС у м. Києві. Однак, вказана посада передбачає наявність юридичної освіти та професійних правових знань у галузі юридичних наук, законодавства й практики його застосування. Разом з тим, ОСОБА_2 має освіту з економічним спрямуванням. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що запропонована позивачу посада не відповідає його кваліфікаційному рівню.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем, всупереч вимогам ч. 3 ст. 49-2 КЗпП, не надано доказів того, що позивачу було запропоновано іншу роботу на рівнозначній посаді одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, що свідчить про порушення відповідачем процедури звільнення позивача із займаної посади.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що навесні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до начальника ГУ ДФС у м. Києві Демченко Л.Д. з письмовою заявою про призначення його на посаду головного державного ревізора-інспектора організаційно-аналітичного відділу управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС у м. Києві. Ця заява ОСОБА_2 була погоджена керівником названого Управління, про що свідчить напис на заяві наступного змісту: «Клопочу по суті рапорту Начальник УВБ ГУ ДФС у м. Києві полковник п/міліції (особистий підпис) А.В. Лепеха», однак по суті не розглянута. Копія вказаної заяви позивача без дати та без резолюції відповідального структурного підрозділу ГУ ДФС у м. Києві наявна у матеріалах справи.

Обставини надходження такої заяви ОСОБА_2 щодо його згоди на переведення на посаду головного державного ревізора-інспектора організаційно-аналітичного відділу управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС у м. Києві до Головного управління до дати звільнення позивача відповідачем жодним чином спростована не була. Документальні докази розгляду цієї заяви позивача по суті відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано доказів неможливості переведення позивача з його згоди на іншу роботу за рівнозначною посадою - посадою головного державного ревізора-інспектора організаційно-аналітичного відділу управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС у м. Києві, та/або доказів відсутності роботи за цією посадою до дня звільнення позивача, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст ухвали виготовлено 23 листопада 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.

Коротких А. Ю.