Справа № 820/3363/17
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 р.Справа № 820/3363/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2017р. по справі № 820/3363/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзавод" (далі за текстом ТОВ "Богодухівський молзавод", позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі за текстом ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 26.07.2017р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 333048,00грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року адміністративний позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 26.07.2017р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 333048,00 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог ст.44, п. 198.3, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про не підтвердження позивачем права на податковий кредит за перевірений період належними первинними документами за наслідками фінансово-господарських відносин з ТОВ Кенмор , ТОВ Еліт-техно.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями контролюючого органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ Богодухівський молзавод з питання дотримання вимог податкового законодавства щодо господарських взаємовідносин з ТОВ Кенмор за червень, липень, серпень 2016 року, з ТОВ Еліт-техно за червень, липень, серпень 2016 року, та джерел походження матеріальних цінностей, використаних при виробництві продукції, що реалізовувалась ТОВ Еліт-техно та ТОВ Кенмор.

Результати перевірки оформлені актом від 07.07.2017 року №7015/20-40-14-05-19/36537542. (т.1 а.с.17-42)

У вказаному акті відображені висновки контролюючого органу про вчинення платником порушень п.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999р., п.44.1, п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України за рахунок реалізації виготовленої продукції на користь ТОВ Кенмор (у звітних податкових періодах червень - серпень 2016 року) і на користь ТОВ Еліт-техно (у звітних податкових періодах червень - серпень 2016 року).

З посиланням на вказаний вище акт перевірки, Головним управлінням ДФС у Харківській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 26.07.2017р. № (форма В4), яким зменшено розмір відємного значення суми ПДВ за серпень 2016р. на суму 333.048,00 грн. (т.1 а.с.55)

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з незаконності та необґрунтованості податкового повідомлення-рішення від 26.07.2017р. №.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що перевіркою не визнано наявність підстав для включення ТОВ "Богодухівський молзавод" в червні серпні 2016 року до від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21, 24 декларації) загальної вартості придбаних матеріалів, що були використані при виробництві готової продукції, реалізованої позивачем на адресу ТОВ Кенмор, ТОВ Еліт-техно на загальну суму 333048 грн (червень 2016р. 42762 грн, липень 2016р. - 238468 грн, серпень 2016р. 51818 грн).

Підставою для визначення порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту стали доводи податкового органу про не підтвердження господарських операцій позивача з ТОВ Кенмор, ТОВ Еліт-техно належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, оскільки органами податкової міліції встановлено, що первинні документи, видані вищевказаними контрагентами, підписані невстановленою особою. На підтвердження вказаного, контролюючий орган посилається на протоколи допитів керівників вказаних субєктів господарювання, які зазначили, що не підписували і не укладали жодних договорів від імені цих підприємств. Крім того, відповідач звертав увагу на недоліки наданої ТОВ "Богодухівський молзавод" первинної документації.

Отже, за висновком контролюючого органу між позивачем та вказаними контрагентами не відбулось реальних фінансово-господарських правовідносин щодо постачання ТОВ "Богодухівський молзавод" готової продукції на адресу ТОВ Кенмор, ТОВ Еліт-техно на підставі виписаних позивачем податкових накладних.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що податкові зобовязання, що виникають з цих господарських операцій, в яких позивач виступає постачальником продукції, контролюючий орган не зменшує, а зменшує податковий кредит по господарським операціям позивача з придбання товару, що був використаний при виробництві готової продукції, яку було в подальшому реалізовано вказаним контрагентам ТОВ Кенмор, ТОВ Еліт-техно.

При цьому, контролюючим органом не встановлено будь яких порушень щодо реального придбання позивачем сировини та виконання договорів по закупці ТМЦ у контрагентів-постачальників. Господарські операції з придбання позивачем сировини в частині дотримання вимог формування податкових зобовязань та податкового кредиту сторонами цих операцій підтверджується пункту 3.2.2 розділу 3 акту перевірки від 07.07.2017 року №7015/20-40-14-05-19/36537542, в якому зазначено, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту не встановлено його завищення або заниження.

За викладених обставин, контролюючий орган безпідставно застосовує правові наслідки за можливі порушення приписів податкового законодавства в результаті здійснення господарських операцій з постачання позивачем продукції до інших господарських операцій з придбання позивачем сировини, необхідної для виробництва цієї продукції.

Таким чином, контролюючим органом протиправно кваліфіковано порушення позивачем правил формування податкової звітності в частині визначення податкових зобовязань та податкового кредиту з ПДВ за господарськими операціями з придбання сировини та реалізації готової продукції ТОВ Кенмор та ТОВ Еліт-техно, у звязку з чим необґрунтовано зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 333048,00грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 26.07.2017р. №.

Крім того, колегія суддів вважає висновки контролюючого щодо відсутності реального здійснення позивачем господарських операцій з постачання готової продукції контрагентам ТОВ Кенмор та ТОВ Еліт-техно необґрунтованими, виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, що наслідки в податковому обліку платника податків створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, укладених платником податку договорів.

Вимоги до підтвердження даних, наведених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має містити дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписи даної норми кодексу кореспондують положенням абз.1 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, згідно з якими на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Абзацами 1 та 2 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України також передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (абз.1 п.201.10 ст.201). Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абз.2 п.201.10 ст.201).

Таким чином, норми податкового законодавства пов'язують виникнення права платника податку на податковий кредит з наявністю зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної. Однак, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до законодавства необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальниками податкових накладних, не є безумовною підставою для обрахування податкового кредиту по ПДВ, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

Обов'язковою ж умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем, ТОВ Богодухівський молзавод (у якості постачальника) та ТОВ Кенмор (у якості покупця) було вчинено аналогічні договори поставки, а саме: договір від 09.06.2016р. №ХФ-000158 та від 15.07.2016 р. №ХФ-000175. (т.1 а.с.117)

Відповідно до умов перелічених правочинів постачальник зобовязується на протязі всього строку дії договорів постачати у власність покупця продукти харчування, а покупець зобовязаний приймати цю продукцію та оплачувати її вартість.

На виконання умов договору від 09.06.2016р. №ХФ-000158 позивач поставив на адресу ТОВ Кенмор продукт молоковмісний сирний твердий Росія на загальну суму 252.178,92грн., що підтверджується видатковою накладною №ХФ-13617 від 10.06.2016 р. на суму 252.178,92 грн. (в тому числі ПДВ 42.029,82 грн) (т.1 а.с.120), а також належним чином зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними від 09.06.2016 р. №747 на суму 252.000,00 грн., від 10.06.2016р. на суму 178,92 грн. (т.1 а.с.123-126)

Відповідно до платіжних доручень №6 від 09.06.2016р. на суму 126000,00 грн. та №8 від 09.06.2016р. на суму 126000,00грн. покупець перерахував безготівкові кошти у власність позивача, що у розумінні приписів ч.1 ст.187 Податкового кодексу України визначило для позивача як платника ПДВ постачальника товару обовязок збільшити податкові зобовязання з ПДВ. (т.1 а.с.121, 122)

На виконання умов договору №ХФ-000175 від 15.07.2016 р. (т.1 а.с.127-128) позивач здійснив поставку на адресу ТОВ Кенмор продукції власного виробництва, зокрема, масла солодковершкового - Селянське 73% жиру, вагового, що підтверджується: видатковою накладною №ХФ-21061 від 31.07.2016р. (т.1 а.с.130), а також належним чином зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними: від 15.07.2016р. №1157 на суму 524.821,08 грн., (т.1 а.с.139) від 18.07.2016 р. №1216 на суму 525.000,00грн., (т.1 а.с.141) від 26.07.2016 р. №1833 на суму 1.000.000,00грн., (т.1 а.с.143) від 27.07.2016 р. №1860 на суму 50.000,00грн., (т.1 а.с.145) від 29.07.2016 р. №2040 на суму 525.000,00грн., (т.1 а.с.147) від 04.08.2016 №381 на суму 175.000,00грн. (т.1 а.с.149)

Відповідно до платіжних доручень: №5 від 15.07.2016р. на суму 525.000,00 грн., №10 від 18.07.2016р. на суму 525.000,00 грн., №44 від 26.07.2016р. на суму 500.000,00 грн., №45 від 26.07.2016р. на суму 500.000,00 грн., №50 від 26.07.2016р. на суму 50.000,00 грн., №53 від 28.07.2016р. на суму 525.000,00 грн., №96 від 04.08.2016р. на суму 130.000,00 грн., №97 від 04.08.2016р. на суму 45.000,00 грн. (т.1 а.с.131-138) покупець перерахував безготівкові кошти у власність позивача, що у розумінні приписів ч.1 ст.187 Податкового кодексу України визначило для позивача як платника ПДВ постачальника товару обовязок збільшити податкові зобовязання з ПДВ.

Також колегією суддів встановлено, що між позивачем, ТОВ Богодухівський молзавод (у якості постачальника) та ТОВ Еліт-техно (у якості покупця) було укладено договір поставки від 20.07.2016 р. №ХФ-000185. (т.1 а.с.151-152)

Відповідно до умов вказаного договору постачальник зобовязується на протязі всього строку дії даного договору постачати у власність покупця продукти харчування, а покупець зобовязаний приймати цю продукцію та оплачувати її вартість.

На виконання умов вказаного договору позивач здійснив поставку продукції власного виробництва, а саме: масла солодковершкового Селянське 73% жиру, вагового на загальну суму 525.000,00 грн. та продукту молоковмісного сирного твердого Росія 50% ТМ Красноградський на загальну суму 525.000,00 грн., що підтверджується: видатковими накладними від 31.07.2016р. №ХФ-21065 та від 31.08.2016р. №ХФ-24309 (т.1 а.с.155-156), а також належним чином зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними: від 21.07.2016р. №1446 на суму 525.000,00 грн., від 03.08.2016р. №265 на суму 525.000,00 грн. (т.1 а.с.159, 161)

Відповідно до платіжних доручень №54 від 21.07.2016р. на суму 525.000,00 грн. та №106 від 03.08.2016р. на суму 525.000,00 грн. (т.1 а.с.157-158) покупець перерахував безготівкові кошти у власність позивача, що у розумінні приписів ч.1 ст.187 Податкового кодексу України визначило для позивача як платника ПДВ постачальника товару обовязок збільшити податкові зобовязання з ПДВ.

Колегія суддів зазначає, що у наданих позивачем до матеріалів справи документах наявні необхідні реквізити, передбачені ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, відсутність яких спричиняє втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

З урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоліків наданої позивачем первинної документації.

Враховуючи специфіку предмету поставки за вищевказаними договорами, а також те, що основним напрямом господарської діяльності позивача є виробництво продуктів харчування з молочної сировини, на переконання колегії суддів надані первинні документи підтверджують здійснення господарських операцій між ТОВ Богодухівський молзавод та контрагентами ТОВ Кенмор, ТОВ Еліт-техно, а також спричинення цими операціями реальних змін майнового стану позивача, що підтверджує наявність руху його активів, що є визначальною ознакою реальності господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами.

При цьому, податковий орган, стверджуючи про відсутність у позивача реальних господарських операцій з ТОВ Кенмор, ТОВ Еліт-техно, не заперечує факту зміни майнового стану позивача внаслідок господарських операцій щодо придбання позивачем сировини, яку в подальшому позивач використав в межах власної господарської діяльності при виробництві готової продукції, що була реалізована підприємствам ТОВ Кенмор, ТОВ Еліт-техно.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно посилання відповідача на протоколи допитів свідків - керівників субєктів господарювання ТОВ Кенмор та ТОВ Еліт-техно, які зазначили, що не підписували і не укладали жодних договорів від імені цих підприємств, з огляду на презумпцію невинуватості та індивідуальний характер юридичної відповідальності, що не призводе автоматично до встановлення фактів незаконності формування податкового кредиту чи податкових зобовязань з ПДВ за результатами господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ Кенмор, ТОВ Еліт-техно.

Отже, колегія суддів зазначає, що обставини, викладені в протоколах допиту свідків, не поширюються на предмет спору в даній справі, що розглядається.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду у справах про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Згідно із частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не може брати до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

На виконання викладених приписів закону відповідачем не надано доказів винуватості осіб, причетних до створення ТОВ Кенмор, ТОВ Еліт-техно, у вчиненні злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України (відповідного вироку суду, який набрав законної сили).

Таким чином, пояснення посадових (службових) осіб контрагента платника податків не можуть бути беззаперечним доказом вчинення податкового правопорушення, адже правдивість і достовірність таких пояснень підлягає перевірці судом у межах кримінального судочинства за правилами Кримінального процесуального кодексу України з постановленням відповідного рішення.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірні господарські операції позивача з контрагентами у перевіреному періоді мали реальний характер, були пов'язані з господарською діяльністю позивача, спричиняючи зміни в структурі його активів, підтверджені належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що при кваліфікації діянь платника податків, як податкового правопорушення у силу ст.ст.8 і 19 Конституції України, ст.ст.36, 37 Податкового кодексу України, ч.3 ст.2 КАС України з метою забезпечення правила юридичної визначеності як невідємної складової принципу верховенства права, був зобовязаний послатись на відповідне положення абз.1 п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України. Між тим, в даному випадку у спірних правовідносинах контролюючий орган у висновках акту перевірки послався лише на п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, не забезпечивши як дотримання правила юридичної визначеності як невідємної складової запровадженого ст.8 Конституції України принципу верховенства права, так і виконання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Отже, враховуючи, що реальність господарських операцій з постачання позивачем готової продукції на адресу ТОВ Кенмор, ТОВ Еліт-техно підтверджується наявними в матеріалах справи документами бухгалтерського та податкового обліку, а операції з придбання позивачем сировини для виробництва цієї готової продукції в частині дотримання вимог формування податкових зобовязань та податкового кредиту підтверджується пунктом 3.2.2 розділу 3 акту перевірки від 07.07.2017 року №7015/20-40-14-05-19/36537542, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення від'ємного значення з ПДВ за оскарженим податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2017р. по справі № 820/3363/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 24.11.2017 р.