Справа № 233/3398/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мартиненко В.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року справа №233/3398/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2017 року у справі № 233/3398/17 за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати дії Костянтинівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Управління) щодо припинення виплати їй пенсії з березня 2016 року незаконними, скасувати рішення відповідача про призупинення виплати пенсії, зобов'язати Управління нарахувати та сплатити заборгованість, яка утворилась з березня 2016 року, а також утриматися від подальшого припинення виплати пенсії, посилаючись на те, вона є внутрішньо переміщеною особою та з листопада 2014 року звернулась до відповідача за виплатою їй пенсії. Проте з березня 2016 року виплати були припиненні, вважає, вказані дії незаконними, оскільки порушує її право на пенсійне забезпечення.

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2017 року у справі № 233/3398/17 позов задоволено частково.

Визнано дії Управління щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.03.2016 незаконними.

Зобов'язано Управління поновити ОСОБА_2 виплату призначеної їй пенсії за віком з 01.03.2016.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована порушенням відповідачем вимог ч. 1 ст. 49 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV), оскільки з березня 2016 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав. Відсутність позивача за адресою мешкання, вказаною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, отримання результатів обміну інформацією з органами соціального захисту населення про осіб, які взяті на облік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», як і рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є такими підставами у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Управління зазначає, що підзаконними нормативно-правовими актами передбачені підстави для припинення фінансування з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території виключно за фактичним місцем проживання (перебування). Управлінням встановлено, що за адресою, вказаною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач не мешкає. Тобто відомості, які були надані ОСОБА_2 до Управління, апелянт вважає недостовірними. Також, як вбачається із перелічених норм в апеляційній скарзі, перелік підстав для припинення виплати пенсії не є вичерпним та може врегульовати іншими нормативно-правовими актами, що зазначено в постанові Вищого адміністративного суду України №338/1011/16 від 21.03.2017.

Справа судом першої інстанції у відповідності до ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглянута в порядку скороченого провадження, у зв'язку з чим апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонеркою, що підтверджено пенсійним посвідченням (а. с. 6), перебуває на обліку в Управління та отримує пенсію за віком.

Відповідно до довідки від 18.11.2014 № НОМЕР_1, ОСОБА_2 взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та перебуває за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Судом не встановлено відомості щодо скасування зазначеної довідки.

Із поданих відповідачем заперечень на адміністративний позов вбачається, що виплата пенсії позивачу була призупинена, для зясування фактичного місця проживання пенсіонера на підставі отриманих результатів обміну інформацією з органами соціального захисту населення про осіб, які взяті на облік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», оскільки відповідачем встановлено, що позивач не мешкає за адресою, вказаною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Що, в свою чергу, відповідач відносить до наявності підстав для припинення виплати пенсії, а саме: пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV.

З березня 2016 року позивачу припинено виплату пенсії.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є пенсіонером, з 18.11.2014 перебуває на обліку як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, його зареєстроване фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком. З березня 2016 року відповідачем припинено виплату пенсії, що підтверджується письмовими поясненнями відповідача та доданими документами.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачеві з березня 2016 року на підставі не підтвердження його місця перебування.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Управління не приймало жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу з березня 2016 року.

Пункт 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з огляду на приписи Закону № 1706-VII, не може бути застосований, оскільки цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з березня 2016 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_2, в тому числі шляхом зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість позивачу пенсії з березня 2016 року.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2017 року у справі № 233/3398/17 за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду у відповідності до ст. 183-2 КАС України є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_3