Справа № 826/14953/16
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
20 листопада 2017 року № 826/14953/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Власенкової О.О., суддів Головань О.В. та Добрянської Я.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (далі також позивач)

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції

України (далі також відповідач)

про визнання протиправною постанови державного виконавця, зобов`язання

вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа, про яку йдеться в листі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.09.2016 №М-22216/20.1/86-11;

- зобов`язати відповідача вжити вичерпні заходи щодо виконання постанови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 у справі №2-а-197/09/2770;

- згідно з частиною першою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства встановити судовий контроль та зобов`язати відповідача протягом місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням подати звіт про його виконання.

Позовні вимоги вмотивовано протиправними діями відповідача щодо повернення позивачу без виконання виконавчого документа. Згідно з доводами позивача відповідачем не вжито усіх необхідних заходів стосовно виконання постановленого на його користь рішення суду, а саме зобов`язання боржника у виконавчому провадженні Міністерство оборони України забезпечити позивача житлом за рахунок коштів Державного бюджету України. Як наслідок, позивач вважає, що має місце порушення гарантованого йому законодавством України права на виконання судового рішення, а також порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, відповідно до якої кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий та відкритий розгляд протягом розумного терміну незалежним судом. Крім того, позивач стверджує, що такі дії державного виконавця не узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини.

Позивач просив розгляд справи судом здійснювати у його відсутність.

Відповідач у письмовому запереченні зазначив, що на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) обґрунтовано повернув виконавчий документ стягувачеві. Пояснив, що вчинив усі необхідні дії та заходи щодо виконання в примусовому порядку рішення суду, постановленого на користь позивача, яке неможливо виконати. Наведене пояснюється тим, що позивач перебував на квартирному обліку в Севастопольському гарнізоні, що зумовлює обов`язок боржника забезпечити його житлом на території Автономної Республіки Крим, яка наразі є тимчасово окупованою територією України і Міністерство оборони України втратило контроль над відповідними військовими підрозділами на цій території. Крім того, законодавство України не містить положень щодо здійснення виконавчого провадження на території тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим.

Вирішуючи цей спір, суд виходить із такого.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 у справі №2-а-197/09/2770, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.12.2012, зобов`язано Міністерство оборони України забезпечити ОСОБА_1 житлом за рахунок коштів Державного бюджету України.

На виконання цього судового рішення Окружним адміністративним судом м.Севастополя видано виконавчий лист від 28.07.2010 №2а-197/09/2770, на підставі якого державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі державний виконавець) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.08.2010, якою боржнику надано 7-денний строк для добровільного виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця від 15.02.2012 ВП №20947857 закінчено виконавче провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Севастополя від 12.04.2012 у справі №2а-694/12/2770, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 20.08.2012, вищевказану постанову про закінчення виконавчого провадження визнано протиправною та скасовано.

Постановою державного виконавця від 31.05.2012 ВП №20947857 відновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м.Севастополя №2а-197/09/2670.

Постановою державного виконавця від 17.04.2013 ВП №20947857 закінчено виконавче провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Севастополя від 14.06.2013 у справі №826/1208/13-а, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.11.2014, постанову державного виконавця від 17.04.2013 ВП №20947857 про закінчення виконавчого провадження визнано протиправною та скасовано, зобов`язано Державну виконавчу службу України вжити необхідні заходи для виконання постанови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 у справі №2а-197/09/2770.

Постановою державного виконавця від 01.10.2013 ВП №20947857 відновлено виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 10.11.2014 ВП №20947857 закінчено виконавче провадження.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 у справі №826/700/15 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 10.11.2014 ВП №20947857.

Постановою державного виконавця від 20.10.2015 ВП №20947857 відновлено виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 07.12.2015 ВП №20947857 виконавчий документ виконавчий лист Окружного адміністративного суду м.Севастополя від 28.07.2010 № 2а-197/09/2770 повернуто стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47, статті 50 Закону України "Про виконавче провадження".

Повернення виконавчого документа стягувачеві вмотивовано тим, що державним виконавцем вживались відповідні заходи щодо виконання рішення суду, а саме: направлення на адресу боржника вимог про виконання рішення суду, попередження про відповідальність за невиконання судового рішення та зобов`язання надати інформацію про його виконання, накладення штрафу, направлення повідомлень до правоохоронних органів про притягнення боржника до відповідальності за невиконання судового рішення.

Також у виконавчому провадженні державним виконавцем встановлено, що відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081, житлові приміщення надаються лише військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством. Військовослужбовцям житло надається згідно з черговістю. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Усі житлові приміщення для постійного проживання, які надходять до гарнізону для забезпечення військовослужбовців, розподіляють згідно з гарнізонною чергою, виходячи з часу перебування військовослужбовців на квартирному обліку за рішенням квартирно-експлуатаційного органу, погодженням з гарнізонною житловою комісією, житловою комісією військової частини та затвердженим начальником гарнізону.

Аналогічні приписи містяться в Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, затвердженій наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 №737.

Станом на 01.01.2014 ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку в Севастопольському гарнізоні, станом на 11.11.2015 він не перевівся на квартирний облік у населений пункт за місцем передислокації своєї військової частини

Відповідно до приписів Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" датою початку тимчасової окупації є 20.02.2014. Цей Закон не містить положень, що стосуються здійснення виконавчого провадження на території окупованої Автономної Республіки Крим.

Міністерство оборони України втратило контроль на відповідними підрозділами в Автономній Республіці Крим, що фізично унеможливлює виконання рішення суду щодо надання житла ОСОБА_1 , який перебував на квартирному обліку в Севастопольському гарнізоні на території тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим.

Статтею 5 вищевказаного Закону передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Відтак, згідно з доводами державного виконавця боржник не може самостійно виконати рішення суду, а державний виконавець не може забезпечити його примусове виконання на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим.

Доказів направлення копії оскаржуваної постанови державного виконавця від 07.12.2015 ВП №20947857 засобами поштового зв`язку відповідач до суду не надав.

Відтак, суд бере до уваги доводи позивача про те, що про оскаржувану постанову державного виконавця він дізнався з листа відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.09.2016 №М-22216/20.1/86-11, направленого на його адресу 07.09.2016, яким позивача повідомлено про неможливість виконання судового рішення щодо зобов`язання Міністерства оборони України забезпечити його житлом за рахунок коштів Державного бюджету України та перелічено заходи, які вживалися державним виконавцем на виконання рішення суду.

З огляду на це суд також приходить до висновку про своєчасне звернення позивача із позовною заявою від 19.09.2016 до суду щодо оскарження постанови державного виконавця від 07.12.2015 ВП №20947857 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

З наведеного вище вбачається, що виконавче провадження щодо виконання постанови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 у справі №2-а-197/09/2770 про зобов`язання Міністерства оборони України забезпечити ОСОБА_1 житлом за рахунок коштів Державного бюджету України тривалий період часу перебувало на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Державний виконавець неодноразово виносив постанови про закінчення цього виконавчого провадження, стверджуючи про неможливість виконання рішення суду без участі боржника Міністерства оборони України та зазначаючи, що вживав усіх законодавчо передбачених заходів щодо виконання рішення суду, яке зобов`язує боржника вчинити дії щодо його виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження" (далі Закон, який тут і надалі застосовується в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до статті 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець згідно з пунктом 1 статті 19 Закону відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Завершальними стадіями виконавчого провадження є повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження.

Порядок виконання рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення передбачений статтею 75 Закону.

Згідно з указаною статтею Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відтак, державний виконавець повинен здійснити всі дії, направлені на повне виконання судового рішення.

У свою чергу Міністерство оборони України як орган виконавчої влади та боржник у виконавчому провадженні також повинне дотримуватися норм Конституції та законів України, і, відповідно, виконувати рішення судів.

Відповідно до пункту 9 частини першої статі 47 виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Однак суд вважає протиправною постанову державного виконавця від 07.12.2015 ВП №20947857 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону з огляду на те, що державний виконавець не здійснив усіх заходів, необхідних для своєчасного і повного виконання рішення, а його висновок про неможливість виконати рішення суду є необґрунтованим.

Зокрема необґрунтованим є висновок державного виконавця про неможливість виконання рішення суду з огляду на необхідність забезпеченням позивача житлом відповідно до чинного законодавства за місцем його перебування на квартирному обліку, тобто на території Автономної Республіки Крим, яка наразі є тимчасово окупованою територією України, тоді як законодавство не містить положень щодо здійснення виконавчого провадження на цій території.

У зв`язку з цим необхідно зазначити, що постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 у справі № 2-а-197/09/2770 установлено перебування позивача на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 , що згідно з приписами частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства не підлягає доказуванню.

Під час винесення оскаржуваної постанови державним виконавцем не встановлено, того, що згадана військова частина продовжує перебувати на території тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим, на території якої неможливо забезпечити позивача житлом.

Крім того, постанова Севастопольського апеляційного адміністративного суду, якою зобов`язано Міністерство оборони України забезпечити житлом ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України, не визначає місцерозташування цього житла, що спростовує доводи відповідача про необхідність забезпечення позивача житлом виключно на території тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим.

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Як роз`яснив Верховний Суд України, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В той же час, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68).

Крім того, 25.04.2013 Європейський суд з прав людини у справі "Штабовенко та інші проти України" у справі №22722/07 щодо порушення ВИСОКОЮ ДОГОВІРНОЮ СТОРОНОЮ - Україною вимог Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язав Україну виконати рішення національного суду, ухвалені на користь в т.ч. і позивача, які залишаються невиконаними, та сплатити протягом трьох місяців 1500 євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також компенсації судових та інших витрат, разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись на ці суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Відтак, постанова державного виконавця від 07.12.2015 ВП № 20947857 про повернення виконавчого документа стягувачеві є протиправною та підлягає скасуванню судом, а державний виконавець зобов`язаний вжити усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративним судом м.Севастополя від 28.07.2010 №2а-197/09/2770 про виконання постанови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 у справі №2-а-197/09/2770.

Водночас, беручи до уваги право, визначене частиною першою статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вважає за доцільне встановити судовий контроль щодо виконання рішення у цій адміністративній справі.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.12.2015 ВП № 20947857 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії щодо виконання виконавчого листа Окружного адміністративнго суду м.Севастополя від 28.07.2010 №2а-197/09/2770 щодо виконання постанови постанови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2010 у справі №2-а-197/09/2770.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні 40 коп.).

Постанова набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу.

Головуюча суддя О.О.Власенкова

судді О.В.Головань

Я.І.Добрянська