Справа № 225/5101/17
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Андреєв В.В.
Суддя-доповідач - Василенко Л.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року справа №225/5101/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів Гайдара А.В., Ястребової Л.В.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області на постанову Дзержинського міського суду Донецька область від 19 жовтня 2017 року у справі № 225/5101/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області (далі - УПФУ в м.Дзержинську) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії з травня 2017 року; зобов'язати поновити виплати пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з травня 2017 року; допустити до негайного виконання постанову суду в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць (а.с. 1-3).

Постановою Дзержинського міського суду Донецька область від 19 жовтня 2017 року зазначений позов ОСОБА_2 задоволений частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність УПФУ в м.Дзержинську, яка полягає у невиплаті ОСОБА_2 пенсії за період з травня 2017 року; зобов'язано УПФУ в м.Дзержинську поновити ОСОБА_2 нарахування та виплату пенсії з травня 2017 року; скасовано рішення №178345 про припинення виплати пенсії ОСОБА_2 як внутрішньо переміщеній особі; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 28-32).

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування є порушенням обов'язкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (а. с. 34-36).

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до довідки від 20.11.2014 № ОСОБА_2 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції до м.Дзержинська Донецької області (а. с. 56 - 57).

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в м.Дзержинську на підставі електронної пенсійної справи з 01.08.2014 (а. с. 17).

Рішенням відповідача №178345 від 18.04.2017 «Про припинення виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі» виплата пенсії позивачеві була припинена на підставі п.5 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 31.01.2017 №1 у зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання (а. с. 26).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність бездіяльності відповідача щодо виплати пенсії позивачеві з 1 травня 2017 року на підставі непідтвердження місця перебування позивача та як наслідок наявність підстав для поновлення виплати пенсії.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Встановлено, що відповідачем прийнято рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01.05.2017 року згідно п.5 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підставі витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 31.01.2017 №1, яким позивачеві відмовлено у призначенні (поновленні) соціальних виплат у зв'язку з непідтвердженням фактичного місця проживання позивача.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з травня 2017 року позивачеві припинено виплату пенсії рішенням від 18.04.2017, яке прийнято на підставі витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 31.01.2017 №1 у зв'язку з відсутністю за фактичним місцем проживання, з наступних підстав.

Колегія суддів звертає увагу, що в рішенні комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам соціального захисту населення йдеться про соціальну виплату, яка призначається та виплачується за дотримання певних умов. Пенсія не є соціальною виплатою. Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії.

Колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті пенсії з травня 2017 року не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не допустив бездіяльність, а навпаки вчинив протиправні дії шляхом прийняття рішення про припинення виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі.

З огляду на встановлені обставини справи суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення зазначеної позовної вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З врахуванням викладеного, колегія суддів визнає протиправним та скасовує рішення УПФУ в м.Дзержинську №178345 від 18.04.2017 про припинення виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі.

Решта позовних вимог про зобов'язання відповідача поновити нарахування і виплату пенсії позивачеві з травня 2017 року та сплатити заборгованість також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи частково невірно вирішив спір, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.11 ч.2, ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1 п.3, ст. 202 ч.1 п.3 ст. 205 ч.2, ст. 207, ст. 212, ст. 254 ч.5, ст..256 ч.1 п.1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області задовольнити частково.

Постанову Дзержинського міського суду Донецька область від 19 жовтня 2017 року у справі № 225/5101/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області №178345 від 18.04.2017 про припинення виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 з 1 травня 2017 року та сплатити заборгованість.

Допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий Л.А.Василенко

Судді А.В. Гайдар

Л.В.Ястребова