Справа № 815/3470/17
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3470/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1, за довіреністю,

представника позивача ОСОБА_2, за довіреністю,

представника відповідача ДПІ у Суворовському р-ні м.Одеси ГУ ДФС в Одеській

області ОСОБА_3, за довіреністю,

представник відповідача ГУ ДФС в Одеській області не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до ГУ ДФС в Одеській області, ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 24.05.2017 року №470-08, податкових повідомлень-рішень,-

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_4 до ГУ ДФС в Одеській області, ДПІ у Суворовському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області, в якому позивач з урахуванням збільшення позовних вимог просила:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 17.08.2016 року за № .

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 03.06.2016 року за №49222-13.

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДФС в Одеській області від 20.06.2017 р. за №8503361-13.

4. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС в Одеській області №470-08 від 24.05.2017 року.

5.Визнати протиправними дії посадових осіб ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області щодо внесення до інформаційних баз контролюючого органу недостовірної інформації стосовно позивача (обсяг власності) і грошової нормативної оцінки землі, чим здійснено внесення змін в обсяги прав та обовязків позивача на підставі документів, складених стосовно інших осіб, та здійснення адміністрування земельного податку із порушеннями діючого законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила,що отримала засобами поштового звязку від відповідача ГУ ДФС в Одеській області податкову вимогу №470-08 від 24.05.2017 р., згідно з якою податковим органом визначено суму податкового боргу за земельним податком з фізичних осіб у сумі 104342,31 грн.

Під час підготовчого провадження на запит позивача до ГУ ДФС в Одеській області позивачу стало відомо про винесення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області податкових повідомлень рішень від 03.06.2016 р. за №49222-13 та від 03.06.2016 р. за № , які стали підставою для винесення оскаржуваної податкової вимоги.

На думку позивача, податкові повідомлення - рішення та податкова вимога винесені відповідачами протиправно всупереч вимогам податкового законодавства України та належать до скасування.

Представники позивача зазначили, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не містять розрахунку сум, які зазначені у таких рішеннях. А від так не є можливим визначити правильність нарахування таких сум. Крім того зазначали, що позивач самостійно не декларував зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб, не є власником земельної ділянки, не укладав договорів оренди земель державної або комунальної власності.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог (а.с.5-8, 136-141).

Представник відповідача ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав викладених у запереченні на адміністративний позов (а.с.84-87).

В обґрунтування заперечення представник відповідача зазначила, що рішенням Одеської міської ради №6762-VІ від 10.06.2015 р. «Про встановлення ставок земельного податку в м. Одесі» був встановлений податок на майно в частині плати за землю та ставки земельного податку на території м. Одеси. Також цим рішенням затверджено Положення про податок на майно в частині плати за землю.

На підставі інформації у позивача перебуває на праві приватної власності 42/200 частини нежитлових будівель за адресою м. Одеса, Миколаївська дорога, б.124, яке розташоване на земельній ділянці площею 1097,1 кв.м. Таким чином, ОСОБА_4 користується земельною ділянкою площею 230,39 кв.м.

Представник відповідача зазначила, що ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області винесла податкове повідомлення рішення від 03.06.2016 р. № на суму 104342,31 грн. на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений законами та іншими нормативними актами України.

Представник відповідача також надала додаткові пояснення до заперечення (а.с.153-154) в яких зазначено, що в податкових повідомленнях рішеннях сума податку розрахована наступним чином:

-податкове повідомлення рішення № від 03.06.2016 р. на суму 104342,31 грн. розрахована: площа земельної ділянки , що належить позивачу складає 1065 кв.м. нормативно-грошова оцінка землі за 1 кв.м. у 2016 р. складала 3265,80 грн. відсоткова ставка від НГО згідно з рішенням Одеської міської ради -3%. Таким чином 1065*(3%*3265,80)=104342,31 грн.;

- податкове повідомлення рішення №8503361-13 від 20.06.2017 р. на суму 48848,99 грн. розрахована: площа земельної ділянки , що належить позивачу складає 1065 кв.м. нормативно-грошова оцінка землі за 1 кв.м. у 2017 р. складала 1525,92 грн. відсоткова ставка від НГО згідно з рішенням Одеської міської ради -3%. Таким чином 1065*(3%*1528,92)=48848,99 грн..

Таким чином, на думку представника відповідача ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області винесла податкові повідомлення рішення правомірно , а тому позовні вимоги є безпідставними.

Представник відповідача ГУ ДФС в Одеській області в судове засідання не зявився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

08.09.2017 р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов, в яких він у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

В обґрунтування письмових заперечень представник відповідача зазначив, що заборгованість позивача по земельному податку на загальну суму 104342,31 грн. виникла в результаті нарахування земельного податку на основі податкового повідомлення рішення № від 30.10.2016 р. на суму 104342,31 грн. Так у звязку з несплатою у встановлений законодавством термін визначеного грошового зобовязання з земельного податку, ГУ ДФС в Одеській області було винесено оскаржувану податкову вимогу.

Також представник відповідача зазначив, що оскільки позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме до позовних вимог додав оскарження податкового повідомлення рішення № на суму 104 342,31 грн. таким чином на даний час сума заборгованості є неузгодженою та відповідно до ПК України оскаржувана податкова вимога ГУ ДФС в Одеській області вважається відкликаною.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 є власником 48/200 частин нежитлових будівель загальною площею 1097,1 кв.м., що знаходяться за адресою м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. №124, що підтверджується договором дарування (а.с.41-43).

24.05.2017 р. ГУ ДФС в Одеській області винесло податкову вимогу, згідно з якою позивачу визначено суму податкового боргу за земельним податком з фізичних осіб код 18010700 у сумі 104342,31 грн. (а.с.9).

03.06.2016 р. ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області винесла податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу нараховано земельний податок з фізичних осіб за 2016 р. у сумі 104342,31 грн. (а.с.48).

20.06.2017 р.ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області винесла податкове повідомлення-рішення № 8503361-13, яким позивачу нараховано земельний податок з фізичних осіб за 2017 р. у сумі 48848,99 грн. (а.с.48).

Крім того, в матеріалах справи міститься копія витягу з електронної бази даних «Податковий блок» журналу реєстрації податкових повідомлень-рішень, який надав суду представник відповідача (а.с.120). Відповідно до даних вказаного журналу, які підтвердив в судовому засіданні представник відповідача, податковий орган зареєстрував на імя позивачки податкове повідомлення-рішення від 17.08.2016р. № щодо нарахування земельного податку. Відповідно до розрахунку доданого відповідачем до даного журналу реєстрації податкових повідомлень-рішень сума земельного податку за 2016 рік, яка нарахована позивачці становить 104 342,30грн. (а.с.121).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями.

Спірні правовідносини між сторонами, виникли з приводу застосування положень п. 286.5 ст.286, п.п. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового Кодексу України, оскільки позивач вважає, що він як платник єдиного податку звільняється від обовязку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку за користування земельною ділянкою, що використовується ним для провадження господарської діяльності.

Згідно з пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку й орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок і земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

У відповідності з п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками податку за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно (пп. 14.1.34 п. 14.1 ст. 14 ПУ України).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Тобто, суб'єктом сплати земельного податку є або власник земельної ділянки, або землекористувач (постійний землекористувач), який відповідно до закону оформлює право користування земельною ділянкою.

Згідно із ст. 270 ПК України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Основним законодавчим актом, що регулює земельні відносини в Україні є Земельний кодекс України (далі ЗК України). Сплата податків за землю здійснюється відповідно до Податкового кодексу України (далі ПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває в користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього землекористувача.

Пункт 287.6 ст. 287 ПК України після 01.01.2015 року викладено у наступній редакції: "При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку".

Таким чином, з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку, права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу або іншого права користування нежилими приміщеннями, суб'єкт господарювання повинен сплачувати земельний податок.

Суд погоджується з позицією позивачів, щооскаржувані податкова вимога таподаткові-повідомлення рішення прийняті з порушенням норм чинного податкового законодавства з таких підстав.

Згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 271.1 ст. 271 ПК України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку на землю та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні, спрямовані на регулювання відносин, пов'язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель визначає Закон України "Про оцінку земель" від 11.12.2003 року № 1378-IV.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України Про оцінку земель, підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Однак, відповідно до листа Держгеокадастру від 16.08.2016 р. за №1140/86-16, який був наданий податковому органу за його зверненням щодо нормативної грошової оцінки 1 кв.м. земельної ділянки за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 124, яку використовує ОСОБА_4, в Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області, відсутні правові підстави щодо надання інформації про нормативну грошову оцінку, через скасування судом рішення Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010р. «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси» (а.с.40).

Таким чином, суд робить висновок, що відповідач здійснив розрахунок податкового зобовязання протиправно без відповідних вихідних даних.

Так само щодо визначення площі земельної ділянки, яка знаходиться у власності позивача, відповідач не надав належного доказу щодо знаходження у власності позивача відповідної земельної ділянки та її розміру. В матеріалах справи містяться суперечливі відомості щодо площі земельної ділянки, яка була взята за основу при розрахунку земельного податку. Так, у своїх запереченнях відповідач зазначає площу земельної ділянки, що знаходиться у власності позивачки у розмірі 230,39 кв.м.

Разом з тим, відповідно до розрахунку земельного податку нарахованого ОСОБА_4 за 2016 рік, наданого відповідачем в матеріали справи, площа земельної ділянки становить 1 020 кв.м. (а.с.121).

Також в матеріалах справи наявний лист ГУ ДФС в Одеській області в якому зазначено, що на підставі витягу про державну реєстрацію прав від 15.12.2012 р. № 36751670 ОСОБА_4 належить 48/200 частин нежитлових будівель, на земельній ділянці згідно з рішенням Одеської міської ради «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ФОП ОСОБА_5М.» від 07.07.2009 р. № 4513-V площею 0,3902 га., які в подальшому було розподілено та зареєстровано за наступними власниками (а.с.37-38):

-:35:005:0008 площею 0,1588 га власник ОСОБА_6, Ланевська;

-:35:005:0009 площею 0,1065 га власник ОСОБА_4

При цьому суд звертає увагу, що відповідач свідомо використовував розрахунки щодо майна іншої особи (ОСОБА_6В.) для визначення зобовязань позивачу, про що свідчить наданий відповідачем на запит позивача лист Держгеокадастру від 16.08.2016 р. за №1140/86-16.

Окрім того, як підтверджує наданий відповідачем на запит лист ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 03.06.2016 р. за №4076/1554-16-03, відповідач не мав достатньої інформації про наявність або відсутність у позивача правовстановлюючих документів на земельні ділянки та нерухомого майна, яке можливо належить позивачу.

Таким чином відповідачбез наявності достатньої інформації,передбачених ПК відповідних документів із вихідними даними, виніс податкові повідомлення рішення, якими нарахував позивачу податкові зобовязання з земельного податку.

В судовому засіданні на запитання суду відповідач не пояснив, існування декількох податкових повідомлень-рішень з нарахування позивачеві одного того самого податку за той самий період - 2016 рік. Так, в матеріалах справи міститься копія податкового повідомлення-рішення від 03.06.2016р. №, в якому зазначена сума земельного податку з фізичних осіб, нарахована позивачці, у розмірі 104342,31 грн. Саме на дане рішення відповідач посилається у своїх запереченнях. Також суд на стадії дослідження письмових доказів оглянув оригінал вказаного рішення. Проте на вимогу суду надати копію електронного журналу з реєстрацією зазначеного податкового повідомлення-рішення стосовно позивача з нарахуванням суми земельного податку за 2016 рік, відповідач надав в матеріали справи копію витягу з електронної бази даних «Податковий блок» журналу реєстрації податкових повідомлень-рішень, відповідно до якого на даний час на імя позивача зареєстроване податкове повідомлення-рішення від 17.08.2016р. № (а.с.120). Пояснити існування в інформаційній базі відповідача зареєстрованого податкового повідомлення рішення з іншою датою, однак за тим самим номером стосовно одного того самого податку, за той самий період (як стверджував представник відповідача), останній не зміг.Так само , на вимогу суду надати копію вказаного податкового повідомлення-рішення, відповідач її не надав. Отже відповідач протиправно вніс до інформаційних баз контролюючого органу недостовірну інформацію щодо існування відносно позивача податкового повідомлення-рішення від 17.08.2016р.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача ГУ ДФС в Одеській області у його письмових запереченнях на те, що податкова вимога №470-08 від 24.05.2017 р. є відкликаною. . Оскільки такі доводи представника відповідача спростовуються отриманими 26.09.2017 р. позивачем засобами поштового звязку документами, а саме: податкового повідомлення рішення ГУ ДФС в Одеській області від 20.06.2017 р. №8503361-13. з інформацією про наявність податкового боргу, який оскаржується позивачем.

Враховуючи викладене, суд робить висновок, що відповідачі протиправно винесли податкову вимогу та спірні податкові повідомлення - рішення без належних обґрунтувань.

Згідно з ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч.1 ст. 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, а інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішень, суду не надано.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_4 належить до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 128, 159-164 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 17.08.2016 року за № .

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 03.06.2016 року за №49222-13.

4.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДФС в Одеській області від 20.06.2017 р. за №8503361-13.

5. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС в Одеській області №470-08 від 24.05.2017 року.

6.Визнати протиправними дії посадових осіб ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області щодо внесення до інформаційних баз контролюючого органу недостовірної інформації стосовно позивача (обсяг власності) і грошової нормативної оцінки землі, чим здійснено внесення змін в обсяги прав та обовязків позивача на підставі документів, складених стосовно інших осіб, та здійснення адміністрування земельного податку із порушеннями діючого законодавства України.

7.Стягнути зГоловного управління ДФС в Одеській області ()за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 3431 (три тисячі чотириста тридцять одна),00грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 21 листопада 2017 року.

Суддя О.Я. Бойко

.