Справа № 816/4777/15
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/4777/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супруна Є.Б., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі ліквідатора про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі ДПІ у м. Полтаві, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.12.2015 № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, на 215867,64 грн.

Ухвалою суду від 26.10.2017 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі ліквідатора ОСОБА_2

Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначив, що висновки відповідача, викладені в акті від 11.11.2015 №2515/16-01-17-04/НОМЕР_2, встановлені без з'ясування складових суми прощенного боргу. В той же час з'ясування правового статусу усієї суми заборгованості, що була прощена банком, як на думку позивача, має істотне значення при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності обов'язку особи сплачувати податок на доходи, так як за чинним податковим законодавством не підлягають оподаткуванню відсотки, комісії, штрафні санкції та пеня, як дохід, отриманий платником у вигляді додаткового блага.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову з міркувань правомірності висновків документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2014 по 31.12.2014. Під час перевірки встановлені наступні порушення: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний 2014 рік; визначено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся (за звітний 2014 рік), в розмірі 172 694,11 грн (не задекларована сума доходу, отриманого у вигляді додаткового блага у сумі 1 017 280,62 грн); встановлено несвоєчасну сплату суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 172 694,11 грн. Окрім того, за доводами представника відповідача, на момент виникнення спірних правовідносин Податковий кодекс України не розмежовував у цілях оподаткування податком на доходи фізичних осіб порядок прощення основної суми боргу та неустойки, процентів нарахованих на цю суму. Тому, на переконання відповідача, станом на 18.05.2014 будь-яка сума боргу без винятку (включаючи штрафні санкції та проценти), прощена кредитором, має бути включена до загального оподаткованого доходу, як обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Третя особа явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, причини неявки не повідомила.

З огляду на положення статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України та позицію присутніх у судовому засіданні осіб, суд визнав за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з урахуванням наступного.

Дана справа судами розглядалася неодноразово.

Так, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2016, адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 08.12.2015 №.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.06.2017 зазначені судові рішення були скасовані, а справа скерована на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів, суд касаційної інстанції зазначив, що "…з метою правильного вирішення даної справи підлягають встановленню та дослідженню обставини справи щодо наявності у позивача обов'язку подання річної декларації та відповідно, щодо відображення у ній доходів на підставі абз. д пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

…Суду необхідно встановити правовий статус усієї суми заборгованості позивача за кредитом, фактичну суму сплаченої позивачем основної суми кредиту, відсотків, штрафів, пені, а також які саме складові вказаної заборгованості були анульовані банком.

Крім того, необхідно також встановити чи включено ПАТ Укрсиббанк анульований (прощений) борг позивача до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).".

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України.

Таким чином новий розгляд даної справи суд здійснює у відповідності до чинних норм процесуального права, на підставі норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини на момент їх виникнення та з урахуванням вказівок суду касаційної інстанції.

З матеріалів справи суд встановив, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу ДПІ у м. Полтаві від 06.11.2015 №1327 (а.с. 44 т. 1) посадовою особою ДПІ у м. Полтаві була проведена невиїзна документальна позапланова перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету гр. ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За наслідками проведеної перевірки був складений акт від 11.11.2015 №2515/16-01-17-04/НОМЕР_2 (а.с. 9-14 т. 1), яким зафіксовані наступні порушення:

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, статті 179 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний 2014 рік;

- підпункту "д" 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся (за звітний 2014 рік), на суму 172 694,11 грн (не задекларована сума доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, у сумі 1 017 280,62 грн);

- пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено несвоєчасну сплату суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у період, що перевірявся, на загальну суму 172 694,11 грн.

Позивач надав заперечення від 19.11.2015 на акт перевірки від 11.11.2015 №2515/16-01-17-04/НОМЕР_2 (а.с. 17-20 т. 1).

Рішенням ДПІ у м. Полтаві від 03.12.2015 №8298/Л/16-01-17-04-12 про результати розгляду заперечення висновок акта перевірки залишено без змін, а заперечення позивача без задоволення (а.с. 52-53 т. 1).

На підставі акта перевірки відповідачем 08.12.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким нараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 215 867,64 грн, у тому числі: 172 694,11 грн за основним платежем та 43 173,53 грн штрафні (фінансові) санкції (а.с. 15 т. 1).

Позивач, не погоджуючись із правомірністю висновків податкового органу, звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.12.2015 №.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам та запереченням, суд виходить з наступного.

Висновки перевірки ґрунтуються на обставинах, відповідно до яких позивач не задекларував дохід у вигляді додаткового блага (анулювання (прощення) боргу) у сумі 1017280,62 грн за додатковим договором №5 від 08.05.2014 до кредитного договору №1601/0708/98-132 від 22.07.2008 та, як наслідок, не сплатив податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік.

Перевіряючи вказані обставини, суд встановив, що 22.07.2008 між ОСОБА_1 та ВАТ "Сведбанк" був укладений кредитний договір №1601/0708/98-132, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що поновлюється, у розмірі 300 000,00 доларів США (а.с. 71-75 т. 1).

В подальшому, 08.05.2014 між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" (який згідно з договором купівлі-продажу прав вимог між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" прийняв від ПАТ "Сведбанк" право вимоги за кредитним договором №1601/0708/98-132 від 22.07.2008) був укладений додатковий договір №5 (надалі додатковий договір №5) до кредитного договору №1601/0708/98-132 від 22.07.2008 (а.с. 21-22 т. 1). Відповідно до умов додаткового договору №5, сторони домовились про прощення боргу позичальника на суму в розмірі 1 017 280,62 грн згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України, при умові здійснення позичальником сплати кредитору заборгованості за договором у розмірі не менше суми 130 000,00 доларів США.

Висновок щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблений відповідачем на підставі повідомлення ПАТ "Дельта Банк" від 23.09.2015 №2791 "Про надання інформації", яким ПАТ "Дельта Банк" повідомив відповідача про факт отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага (анулювання (прощення) боргу) у сумі 1 017 280,62 грн (а.с. 46 т. 1).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Так, відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з абз. д пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення додаткового договору №5), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (пп. 14.1.47 пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Відповідно до пп. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності (підпункт 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПКУ у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення).

Аналізуючи зміст наведених положень Податкового кодексу України, суд зазначає, що сума анульованого податкового боргу включає як основну суму кредиту, так і нараховані проценти за користування кредитом, які є невід'ємною частиною кредитного договору та суми за кредитним договором, які підлягають обовязковій сплаті боржником відповідно до умов кредитного договору, оскільки йдеться про борг в цілому, тобто про загальну суму фінансових зобовязань, що підлягають погашенню боржником незалежно від підстави їх виникнення.

Наведене цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти, як невід'ємної частини кредитного договору.

Таким чином, проценти нараховані за користування кредитними коштами включаються до оподаткованого доходу, що отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Таким чином нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

З метою зясування правового статусу усієї суми заборгованості позивача за кредитом судом вживалися процесуальні заходи на витребування відповідних відомостей від володільця інформації, яким в даному випадку є АТ "Дельта Банк" в особі його ліквідатора.

Так, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2017 витребувано у ліквідатора АТ "Дельта Банк" ОСОБА_2 належним чином завірену копію рішення Кредитного комітету від 24.04.2014 № 21/25-3, яким ОСОБА_1 анульовано заборгованість згідно з Кредитним договором №1601/0708/98-132 від 22.07.2008 (а.с. 24 т. 2).

03.08.2017 на виконання вимоги суду представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" ОСОБА_3 надіслав копію протоколу №21/25-3 засідання Кредитного комітету АТ "Дельта Банк" від 24.04.2014, за наслідками вивчення змісту якого суд не знайшов будь-яких даних щодо складових суми заборгованості ОСОБА_1 анульованої банком.

У звязку з цим суд своєю ухвалою від 03.10.2017 витребував у ліквідатора АТ "Дельта Банк" ОСОБА_2 відомості про розмір фактичної суми сплаченої позивачем основної суми кредиту, відсотків, штрафів і пені за Кредитним договором №1601/0708/98-132 від 22.07.2008, а також відомості про те, які саме складові прощеної заборгованості у розмірі 1 017 280,62 грн. були анульовані банком за додатковим договором №5 від 08.05.2014 (а.с. 45 т. 2).

Вказана судова ухвала залишилася без виконання.

26.10.2017 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі ліквідатора ОСОБА_2 Цією ж ухвалою суд витребував у ліквідатора Акціонерного товариства "Дельта Банк" відомості про розмір фактичної суми сплаченої позивачем основної суми кредиту, відсотків, штрафів і пені за Кредитним договором №1601/0708/98-132 від 22.07.2008, а також відомості про те, які саме складові прощеної заборгованості у розмірі 1 017 280,62 грн були анульовані банком за додатковим договором №5 від 08.05.2014 (а.с. 57 т. 2).

У судове засідання ліквідатор явку свого представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, вимогу суду щодо надання інформації залишив без виконання.

Таким чином судом було вжито вичерпних заходів в межах принципу офіційного зясування обставин у справі, проте результату вжиті заходи не принесли.

В той же час судом встановлено, що відповідач під час здійснення невиїзної планової перевірки питання щодо визначення складових суми прощеного боргу не з'ясовував, правового статусу всієї суми заборгованості, що була прощена ПАТ "Дельта Банк" за додатковим договором №5 до кредитного договору №1601/0708/98-132 від 22.07.2008, не встановив, і відповідно приписів законодавства, якими врегульовано тонкощі спірних правовідносин, не врахував.

З наведеного слідує, що висновок податкової перевірки ґрунтується на неповних та недостовірних даних. Під час проведення перевірки податковий орган не застосував надані йому законодавством механізми оперативного виявлення та відшукання належних доказів недотримання норм податкового законодавства, за порушення яких застосував санкції до ОСОБА_1, обмежившись при цьому лише аналізом інформації щодо надання підтверджуючих документів по фізичним особам, які отримали доходи у вигляді додаткового блага, надісланої банком на запит ДПІ у м. Полтаві від 14.08.2015 (а.с. 46 т. 1).

При цьому суд в межах власних повноважень вжив усіх залежних від нього заходів, спрямованих на з'ясування фактичних обставин справи, що пов'язані зі збиранням доказової бази за допомогою способів передбачених Кодексом адміністративного судочинства України. До того ж суд, в силу положень ст. 19 Конституції України, позбавлений можливості та права вчиняти дії та застосовувати прийоми відшукання доказів, які притаманні лише податковому органу. У зв'язку з цим суд позбавлений можливості усунути недоліки податкової перевірки, що, у свою чергу, не може слугувати для суду підставою для відмови у вирішенні спору по суті та, як наслідок, залишає перед судом місце для прийняття рішення на підставі лише наявних матеріалів.

Як свідчать матеріали справи, згідно з додатком №1 графіку зменшення ліміту до кредитного договору №1601/0708/98-132 від 22.07.2008 погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами з 10.08.2008 по 22.07.2018 у сумі 2500,00 доларів США (а.с. 104-105 т. 1). Згідно з указаним графіком станом на 10.04.2014 залишок несплаченої суми заборгованості становив 127 500,00 доларів США (а.с. 104 т. 1).

Матеріалами справи підтверджується також той факт, що 08.05.2014 позивач сплатив у рахунок погашення споживчого кредиту за кредитним договором №1601/0708/98-132 від 22.07.2008 суму в розмірі 1 514 675,11 грн, що еквівалентно 130 000,00 доларів США за курсом ПАТ "Дельта Банк" на день здійснення касової операції (а.с. 98 т. 1).

Тобто, позивач на виконання умов вищезазначеного кредитного договору №1601/0708/98-132 від 22.07.2008 погасив у повному обсязі заборгованість за тілом кредиту, у зв'язку з чим прощення банком боргу за тілом кредиту фактично не відбулося. Звідси випливає обєктивний висновок про те, що залишок суми, прощення якої здійснив банк, складають інакші від тіла кредиту суми, як то відсотки, штрафи, пеня тощо.

Оскільки прощена (анульована) пеня не є доходом у вигляді додаткового блага, так як її нарахування - це лише засіб забезпечення виконання договірних зобов'язань, тоді як визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, є фактичне отримання такого доходу платником у грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, то пеня за несвоєчасну сплату зобовязання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його ж рішенням, як і штраф чи відсотки, не може вважатися доходом платника податків, який підлягає оподаткуванню в порядку абз. д пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

За відсутності факту отримання особою доходу у такої особи відповідно відсутній і обов'язок декларування доходу, встановлений п.п. "в" п. 176 ст. 176 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо.

Як вже суд зясував, спірне рішення ґрунтується на висновках податкової перевірки, яка здійснена за відсутності повних та достовірних даних.

Відтак, податкове повідомлення рішення від 08.12.2015 № було прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття такого рішення, тобто з порушенням вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про його протиправність.

Вказівка суду касаційної інстанції на необхідність з'ясування обставин у відносинах з ПАТ Укрсиббанк до даної справи не має ніякого відношення, а тому судом не розглядається.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що свідчить про наявність достатніх підстав для задоволення адміністративного позову.

У звязку з цим суд, задовольняючи позов у повному обсязі, визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 08.12.2015 №.

З огляду на обставини звільнення позивача від сплати судового збору, підстави для розподілу такого відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 08.12.2015 №.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Б. Супрун