Справа № 804/5129/17
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2017 рокусправа № 804/5129/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Лукманової О.М. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18вересня 2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про: визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо не здійснення нарахування судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 з 01.01.2017 суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік"; зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести з 01.01.2017 перерахунок та виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень 2017 року з розрахунку 10 мінімальних заробітних плат, відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" станом на 01.01.2017, який становить 3200 грн. 00 коп., з урахуванням проведених раніше виплат.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18вересня 2017 р. у задоволені адміністративного позову відмовлено .

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги .

Сторони, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ст.41 КАС України, фіксування Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції , Указом Президента України від 07.11.2013 №620/2013 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Наказом голови Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.12.2015 № 54 ОСОБА_1 зараховано до штату Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 19.12.2014 серії НОМЕР_1, виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції позивачкою змінено прізвище на ОСОБА_1.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Правові засади регулювання суддівської винагороди встановлені наступними нормативними актами, що діяли на час виникнення спірних відносин.

Частиною 2 статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ч.1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIIІ (далі - Закон 1402-VIIІ) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402-VIIІ, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Абзацом 1 статті 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIIІ обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Натомість пунктом 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIIІ визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст.529; 2015 р., №№18 - 20, ст.132 із наступними змінами).

Згідно з ч.1 ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. №2453-VI (далі - Закон №2453-VI) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом " Про Конституційний суд України , та не може визначатися іншими нормативно - правовими актами, а ч.3 зазначеної норми передбачає, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Підпунктом 1 пункту 24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIIІ розмір посадового окладу судді з 01.01.2017 року становить 15 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

В матеріалах справи наявні розрахункові листи за січень - липень 2017 року, з яких видно, що посадовий оклад ОСОБА_1 складає 16000,00 грн..

Таким чином, її суддівська винагорода розраховується виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2017 у розмірі 1600,00 грн..

Вирішуючи питання правомірності виплати відповідачем посадового окладу судді в розмірі 16000 грн. та невиплати надбавки за вислугу років суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Як вже зазначалося судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 3 ст.133 Закону № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Частина 3 ст. 135 Закону №1402-VIIІ на час прийняття Закону визначала базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду 30 мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 року були внесені зміни до ч. 3 ст. 135 Закону №1402-VIIІ в частині розрахункової величини та відповідно розрахункова величина мінімальна заробітна плата змінена на прожитковий мінімум.

Аналогічні зміни відбулися і у пункті 24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIIІ.

Також, п. 3 прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Таким чином, з 01.01.2017 року розмір посадового окладу суддів, як тих що пройшли кваліфікаційне оцінювання, так і тих, що не пройшли його визначається відповідачем з розрахункової величини 1600 грн.

Відповідно до положень законів № 2453-VI та №1402-VIIІ суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

До 01.01.2017 року обидва закони визначали розмір посадового окладу судді у мінімальних заробітних платах, що дає можливість зробити висновок, що мінімальна заробітна плата застосовувалася законодавцем як розрахункова величина.

Ця ж розрахункова величина застосовувалася для розрахунку заробітної плати іншим особам, що працювали в державній сфері управління, а також для визначення розміру обов'язкових платежів для доступу до публічних послуг держави та місцевого самоврядування (державне мито, судовий збір), санкцій (штрафів) і т.і.

Досліджуючи мету прийняття Закону № 1774-VIII слід наголосити, що він був направлений на підвищення мінімальних стандартів, запроваджених в Україні, в тому числі і заробітної плати. Та з огляду на положення Закону України «Про бюджет України на 2017 рік» розмір заробітної плати зріс вдвічі.

Наслідком таких змін Законом № 1774-VIII стала зміна розрахункової величини з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум, яка стала застосовуватися до розрахунку всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також до розрахунку інших платежів та санкцій.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з прийняттям Закону № 1774-VIII зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, у формулі розрахунку якої як розрахункова величина була закладена мінімальна заробітна плата, а лише розрахункова величина.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на вже вказаний алгоритм розрахунку суддівської винагороди, який за законами № 2453-VI та №1402-VIIІ є однаковим, тому і розрахункова величина повинна бути однаковою. Інший підхід буде мати ознаки дискримінації та не буде відповідати меті, закладеній в Законі № 1774-VIII - збільшення суддівської винагороди суддям, що пройшли кваліфікаційне оцінювання.

Тому, з огляду на предмет спору (виплата суддівської винагороди (окладу) в меншому розмірі) суд апеляційної інстанції вважає за необхідне визначити, чи відбулася зміна (зменшення) розміру суддівської винагороди (окладу) позивача з 01.01.2017 року.

Відповідно до ст. 7, 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.12.2016 року становить 1600 грн., а розмір мінімальної заробітної плати також становить 1600 грн.

Відповідно до ст. 7, 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01.01.2017 року становить 1600 грн., а розмір мінімальної заробітної плати становить 3200 грн.

Так, до 01.01.2017 року розмір посадового окладу судді становив 16000 грн. (10 х 1600 грн. мінімальної заробітної плати), з 01.01.2017 року розмір посадового окладу судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання також становить 16000 грн. (10 х 1600 грн.).

Отже, вказаний розрахунок свідчить про незмінність розміру посадового окладу судді після зміни розрахункової величини.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача щодо невідповідності розрахункової величини, застосованої при обчисленні посадового окладу судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, оскільки не узгоджується з визначеною Законом 1774-VIII розрахункової величини та не ґрунтується на жодному мінімальному стандарті, який підлягає обов'язковому перегляду законодавцем. Проте, цей довід позивача не змінює висновків суду апеляційної інстанції з огляду на наведений розрахунок, а також тимчасовість цього положення, що випливає як з норми Закону № 1774-VIII (зміна в законодавстві), так і Закону № 1402-VIIІ (проходження кваліфікаційного оцінювання).

Щодо аргументів недотримання гарантії незалежності суддів в частині їх матеріального забезпечення, суд апеляційної інстанції наголошує, що загроза незалежності суддів виникає у разі зменшення виплати суддівської винагороди до такої міри, що судді не в змозі виконувати покладену на них конституційну функцію - відправлення правосуддя.

В той же час, наведені судом розрахунки свідчать про стабільність розміру суддівської винагороди позивача.

В статті 1 Першого протоколу зазначено: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів."

ЄСПЛ розробляючи висновки по справах завжди спирається на вироблену власну практику, в якій закладені принципи, які стосовно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягають у тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути законним і переслідувати легітимну мету (вчинене в інтересах суспільства) та бути пропорційним меті, яка реалізується (досягнення справедливого балансу між вимогами загального інтересу громади та вимогами захисту основних прав особи). Необхідний баланс не буде знайдено, якщо особі або особам довелося нести індивідуальний та надмірний тягар.

Безперечно, що суддівська винагорода позивача підпадає під дію ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Проте, необхідно з'ясувати, чи може вважатися майном твердження позивача, що він має право на суддівську винагороду в розмірі, визначеному Законом № 1402-VIIІ на дату його прийняття (оклад 32000 грн.).

Так, у справі Panfile проти Руминії заява 13902/11, рішення від 20 березня 2012 р., п. 18 ЄСПЛ визнав, що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не може тлумачитися як така, що дає особі право на заробітну плату певного розміру.

Крім того, у справі Суханов та Ільченко проти України заяви № 68385/10 та 71378/10, рішення від 26 червня 2014 року, п. 35 Суд нагадав, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Суддівська винагорода в розмірі визначеному Законом № 1402-VIIІ на дату його прийняття не може становити майно у значенні практики ЄСПЛ, оскільки вимога позивача стосується конкретної суми та національне законодавство не містить достатнього підгрунття для її виплати, з огляду на положення Закону № 1774-VIII, прийняті легітимним Парламентом.

Зміна розрахункової величини Законом № 1774-VIII, яка не призвела до фактичного зменшення суддівської винагороди, а лише не виправдала очікування позивача отримувати з 01.01.2017 року суддівську винагороду у двічі більшому розмірі мала під собою «суспільний інтерес», пов'язаний з підвищенням соціальних стандартів.

Розглядаючи питання балансу інтересів позивача та суспільства, суд апеляційної інстанції визначає вирішальним зміну розрахункової величини щодо усіх осіб, працюючих в сфері державного управління без виділення осіб, працюючих в судовій гілці влади. Інший підхід призвів би до несправедливого розподілу коштів на утримання всього державного апарату.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на тимчасовість цих заходів, які полягають у виплаті суддівської винагороди у розмірі, визначеному Законом №2453-VI до проходження кваліфікаційного оцінювання.

В той же час, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що процес оцінювання суддів був запроваджений Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, яким визначено поняття «первинного кваліфікаційного оцінювання» з відповідними строками його проходження суддями Вищих та апеляційних судів (п. 6 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення). В наступному первинне кваліфікаційне оцінювання було проведено щодо незначної кількості суддів першої та апеляційної інстанцій судів різних юрисдикцій.

Прийнятий 02.06.2016 року Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIIІ не переніс до своїх положень поняття первинного кваліфікаційного оцінювання, хоча визначив умову зайняття посади судді - проходження кваліфікаційного оцінювання. Одночасно, цей Закон не визначив строки проходження такого кваліфікаційного оцінювання суддями, які його ще не проходили та пов'язав його проведення з відповідною заявою судді про проходження кваліфікаційного оцінювання чи рішення ВККС (ст. 83 Закону 1402-VIII).

В той же час, відкриті відомості ВККС свідчать, що останнє кваліфікаційне оцінювання було проведено до прийняття Закону №1402-VIIІ та в наступному дати проведення чергового оцінювання для суддів, які його не розпочали ВККС не визначалися, що відповідно може створити правову невизначеність суддів у проведенні такого оцінювання, наслідком успішного проходження якого є виплата суддівської винагороди в розмірі, визначеному Законом №1402-VIIІ.

Крім того, не можна залишити без уваги і розмір середньої заробітної плати по Україні, який у січні - березні 2017 року складав: у січні 6008 грн., лютому 6209 грн., березні 6752 грн., що вдвічі менше щомісячного посадового окладу позивача.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що не підвищення позивачу суддівської винагороди з 01.01.2017 року не становить загрози для суддівської незалежності, не порушує принципу пропорційності, а позивач не зазнав надмірного тягаря. Тому, стаття 1 Першого протоколу не є застосовною до правовідносин, що є предметом розгляду судом.

Таким чином , колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та їм надана правильна оцінка, норми матеріального права до спірних відносин застосовано вірно. Доводи апеляційної скарги, свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи не знайшли, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції-,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18вересня 2017 р. залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Ю.В. Дурасова