Справа № 357/10346/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
20 листопада 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого: Бєлової Л.В.
суддів: Безименної Н.В.,
за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Київської обласної державної адміністрації в особі Департаменту соціального захисту населення про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити дії,
ОСОБА_2 має статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 10 лютого 1994 року.
З 10 березня 2017 року позивача визнано інвалідом І групи довічно та встановлено, що захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС., що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №0769338.
Позивач звернуся до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області з питанням щодо оформлення посвідчення особи, яка постраждала внаслідок ЧАЕС 1 категорії.
У прийнятті документів управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області відмовлено з огляду на відсутність правових підстав для видачі позивачу посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року (справа №357/3775/17) визнано протиправною відмову управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області у прийнятті документів позивача та зобов'язано управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області прийняти документи позивача та підготувати подання виконавчого комітету для направлення його до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо видачі посвідчення.
Сторонами не заперечується, що постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року (справа №357/3775/17) набрала законної сили 30 травня 2017 року, про що свідчить відмітка на копії такого рішення суду.
Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області направлено подання і документи позивача до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.
Листом №05-59-1905 від 03 серпня 2017 року Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повідомив про відсутність правових підстав для видачі позивачу посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.
Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили (а саме у справі №357/3775/17), встановлено, що позивач належить до осіб, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мають право на встановлення категорії 1 потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до ч. 2, ст.. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Сторонами не заперечується, що оскаржувана у даній справі відмова Департаменту соціального захисту населення Київської обласної адміністрації, мотивована тим, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII внесено зміни до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, з 01 січня 2015 року позивач не проживає на території радіоактивного забруднення та не має статусу потерпілої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.
Колегія суддів звертає особливу увагу на те, що аналогічні підстави для відмови у прийнятті документів позивача були предметом розгляду у справі №357/3775/17, яким надана правова оцінка у постанові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Київська обласна державна адміністрація була стороною (відповідачем) у справі №357/3775/17.
Згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що обов'язковими для врахування адміністративним судом є саме обставини, наведені у рішенні в адміністративній, цивільній або господарській справі, яке набрало законної сили. Тобто преюдиційними є фактичні обставини, що мали місце у певних правовідносинах.
Таким чином, будучи обізнаним щодо протиправності таких дій, Департамент соціального захисту населення Київської обласної адміністрації свідомо перешкоджав реалізації права ОСОБА_2 на соціальний захист.
Натомість, крім некваліфікованого посилання на юридичні факти та їх довільне трактування, відповідачем не наведено жодної обґрунтованої правової підстави для відмови позивачу у встановленні статусу особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу. Зазначені особи належать до 1 категорії.
Буквальний аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що особа набуває статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії у разі, якщо вона вже має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи іншої категорії та їй встановлено інвалідність, щодо якої наявний причинний зв'язок із Чорнобильською катастрофою.
Відповідно до пп. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», потерпілими від Чорнобильської катастрофи є громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Критерії, за якими особи відносяться до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, зазначені у ст. 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Позивачу надано статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи саме у зв'язку з проживанням у зоні посиленого радіоекологічного контролю.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно вказаної норми права до зон радіоактивного забруднення належать: зона відчуження, зона безумовного (обов'язкового) відселення, зона гарантованого добровільного відселення та зона посиленого радіоекологічного контролю.
Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З 01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII. Вказаним Законом ст. 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було виключено, а також виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.
Разом з тим, саме по собі виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє осіб, яким раніше були видані посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу.
Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» також не передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, вважаються недійсними.
Окремі види компенсацій та пільг відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» дійсно надавалися лише у період проживання на території посиленого радіоекологічного контролю.
Проте, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній після 01 січня 2015 року, передбачає надання особам, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, певних пільг та компенсацій незалежно від їх місця проживання. Зокрема, ст.ст. 51 та 56 вказаного Закону передбачають надання особам, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, додаткової пенсії та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби).
Крім того, встановлення категорії 1 інвалідам з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи не є пільгою чи компенсацією у розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач належить до осіб, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мають право на встановлення категорії 1 потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Суд звертає увагу на те, що протиправність аналогічних підстав для відмови встановлена численними рішеннями суду у справах, відповідачем у яких є Київська обласна державна адміністрація та/або її структурні підрозділи, зокрема: ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2017 року (справа №810/3431/16), ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2017 року (справа №357/1306/16-а), ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року (справа №360/2202/16-а), постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року (справа №360/1869/16-а), ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року (справа №357/2825/17), ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від (справа №357/1306/16-а), ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року (справа №357/6381/17), ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року (справа №810/957/17), ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року (справа №360/1285/17), ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року (справа №357/6481/17) та інші.
За змістом п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №51 від 20 січня 1997 року, видача посвідчень провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.
Судова практика свідчить про те, що позивачі у таких справах вимушені оскаржувати у судового порядку відмову місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у прийнятті документів, та повторно звертатись до суду з позовом про визнання протиправною відмови Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації з тих же підстав.
Колегією суддів апеляційного суду під час розгляду справи встановлено факт систематичного неналежного виконання своїх обов'язків та зловживання своїми правами посадовими особами Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, які призвели до створення істотних перешкод у реалізації ОСОБА_2 його права на соціальний захист.
Відповідно до ст.. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що реалізація громадянами права на пенсійне забезпечення повинна бути безумовною, а не потребувати звернення до суду на кожному етапі.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Колегія суддів звертає увагу на те, що судова система України існує не тільки для систематичного усунення недоліків у роботі органів соціального захисту населення.
Натомість, внаслідок невиконання своїх обов'язків посадовими особами органів соціального захисту населення, суди адміністративної юрисдикції, у більшості, розглядають справи щодо соціального забезпечення громадян.
Крім зазначеного, суд вважає доцільним звернути увагу на необхідність перевірки наявності у Департаменту соціального захисту населення повноважень щодо надання роз'яснень правового характеру, а саме щодо надання громадянам статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Більш того, роз'яснення Департаменту соціального захисту населення, які містяться у відповідних листах суперечать судовій практиці, про яку останньому достеменно відомо.
Відповідно до ч. 1 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій очолюють відповідні підрозділи і несуть персональну відповідальність перед головами відповідних державних адміністрацій за виконання покладених на ці підрозділи завдань.
Згідно з ст.. 30 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцеві державні адміністрації та їх голови при здійсненні своїх повноважень відповідальні перед Президентом України. Місцеві державні адміністрації та їх голови при здійсненні своїх повноважень відповідальні перед Кабінетом Міністрів України та підзвітні і підконтрольні йому.
Згідно з п. 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №423 від 17 червня 2015 року, Міністерство соціальної політики України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує, крім іншого, формування та реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Таким чином, враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне довести до відома особисто Прем'єр-Міністра України Гройсмана Володимира Борисовича, Адміністрації Президента України, Міністерства соціальної політики України, особисто Міністра соціальної політики України Реви Андрія Олексійовича, Голови Київської обласної державної адміністрації Горгана Олександра Любомировича про виявлені судом порушення, що унеможливлюють реалізацію права на пенсійне забезпечення громадян для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, які сприяють порушенню законодавства України.
Керуючись ст.ст. 166, 196, 208, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Довести до відома особисто Прем'єр-Міністра України Гройсмана Володимира Борисовича, Адміністрації Президента України, Міністерства соціальної політики України, особисто Міністра соціальної політики України Реви Андрія Олексійовича, Голови Київської обласної державної адміністрації Горгана Олександра Любомировича про виявлені судом порушення, що унеможливлюють реалізацію права на пенсійне забезпечення громадян - для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, які сприяють порушенню законодавства України та притягнення до відповідальності посадових осіб Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, дії та бездіяльність яких призвели до порушень.
Про вжиті заходи повідомити Київський апеляційний адміністративний суд не пізніше одного місяця з дня надходження окремої ухвали.
Окрема ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.
Повний текст ухвали виготовлено 20.11.2017
Головуючий суддя Л.В.Бєлова
Судді Н.В. Безименна,