Справа № 812/1542/17
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 листопада 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1542/17

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петросян К.Є.,

при секретарі судового засідання Дюкаревій М.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2В,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанська енергосервісна компанія» до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправними дій, скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

26.10.2017 до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанська енергосервісна компанія» (далі ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» або позивач) до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправними дій, скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою суду від 14.11.2017 було задоволено клопотання позивача та замінено первісного відповідача у справі відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області належним відповідачем - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі УДВС ГТУЮ у Луганській області або відповідач).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Постановою Лисичанського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області від 22.03.2017 № 53601277 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Луганської області від 20.02.2017 № 913/989/16 про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» на користь Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» вартості безпідставно набутого майна у сумі 2088022,25 грн.

Постановою від 30.03.2017 ВП № 53601277 вказане виконавче провадження було передано з Лисичанського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області.

11.10.2017 КП «Лисичанськтепломережа» надало відповідачу заяву про повернення виконавчого документа стягувачу, у звязку з чим наказ господарського суду Луганської області від 20.02.2017 №913/989/16 був повернутий без виконання, про що відповідачем винесено постанову від 11.10.2017 ВП №53601277 про повернення виконавчого документа стягувачу.

12.10.2017 відповідачем винесено постанову ВП № 53601277 про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» виконавчого збору в сумі 209902,22 грн.

Позивач зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу не є не є реальним виконанням в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» та не може бути підставою для визначення розміру виконавчого збору у розмірі 10% від суми, зазначеної у виконавчому документі.

Згідно інформації банківських установ перерахування грошових коштів з рахунків позивача на рахунок відповідача за час тривання виконавчого збору не відбувалось. Відповідач не здійснював стягнення грошових коштів у виконавчому провадженні №53601277, що в свою чергу, на думку позивача, робить неможливим визначення розміру виконавчого збору у відсотковому відношенні від фактично стягнутої суми.

На підставі викладеного, просить суд визнати протиправними дії заступника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області щодо визначення виконавчого збору по виконавчому провадженню № 53601277 в сумі 208802,22 грн та скасувати постанову ВП № 53601277 від 12.10.2017 про стягнення виконавчого збору.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні предявленому позову, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав заперечення проти адміністративного позову (а.с.58-60), у яких зазначив наступне.

17.03.2017 на виконання до Лисичанського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області надійшов наказ господарського суду Луганської області від 20.02.2017 № 913/989/16 про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» на користь КП «Лисичанськтепломережа» вартості безпідставно набутого майна у сумі 2088022,25 грн.

22.03.2017 державним виконавцем, керуючись вимогами ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, у п.3 якої зазначено про стягнення з боржника ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» виконавчого збору у розмірі 208802,22 грн.

11.10.2017 державним виконавцем відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

12.10.2017 державним виконавцем відповідно до ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яку виведено в окреме виконавче провадження.

17.10.2017 державним виконавцем, керуючись вимогами ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 53601277 від 12.10.2017

Відповідно до ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

Ч. ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, вважає дії відповідача правомірними, а позовні вимоги ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 КАСУ, суд дійшов такого.

За змістом ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п.1 ч.2 ст.17 КАС України).

Умови та порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404 (далі Закон №1404).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається, зокрема на органи державної виконавчої служби.

В силу ч.2 ст.74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, відповідач у справі є субєктом владних повноважень, на якого чинним законодавством покладено обовязок по примусовому виконанню рішень, а спір за участю даного органу є публічно-правовим, оскільки виникає за участю субєкта владних повноважень, що реалізує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції та відповідає визначенню адміністративної справи. Тому, в розумінні вимог ст. ст. 17, 19, 181 КАС України зазначена справа підсудна ОСОБА_1 окружному адміністративному суду.

Відповідно до ст.1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону №1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення (ч.2 ст.15 Закону №1404).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону №1404 сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2017 господарським судом Луганської області на виконання рішення суду від 07.11.2017 було видано наказ № 913/989/16 про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» на користь Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» вартості безпідставно набутого майна (природного газу) у сумі 2057164,78 грн та судового збору в сумі 30857,47 грн (а.с.61).

22.03.2017 постановою старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області ВП № 53601277 відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області № 913/989/16, виданого 20.02.2017 про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» на користь КП «Лисичанськтепломережа» вартості безпідставно набутого майна у сумі 2088022,25 грн. Пунктом 3 зазначеної постанови передбачено стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 208802,22 грн (а.с.62-63).

Постановою старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області від 30.03.2017 ВП № 53601277 матеріали виконавчого провадження з виконання наказу № 913/989/16, виданого 20.02.2017 господарським судом Луганської області згідно постанови начальника Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області від 30.03.2017 передано до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області (а.с.64-67).

31.03.2017 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області прийнято виконавче провадження № 53601277 з примусового виконання наказу № 913/989/16, виданого 20.02.2017 господарським судом Луганської області про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» на користь КП «Лисичанськтепломережа» вартості безпідставно набутого майна у сумі 2088022,25 грн (а.с.68).

04.10.2017 за вх. № 3039 на адресу начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області надійшла заява КП «Лисичанськтепломережа», в якій стягувач просив повернути наказ господарського суду Луганської області № 913/989/16 від 20.02.2017 про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» на користь КП «Лисичанськтепломережа» вартості безпідставно набутого майна (природного газу) у сумі 2057164,78 грн, а також зі сплати судового збору у розмірі 30857,47 грн та сплаченого авансового внеску в розмірі 32000,00 грн (а.с.69).

Постановою відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області від 11.10.2017 ВП № 53601277 на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» наказ № 913/989/16, виданий 20.02.2017 господарським судом Луганської області про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» на користь КП «Лисичанськтепломережа» вартості безпідставно набутого майна у сумі 2088022,25 грн повернуто стягувачу (а.с.70-71).

12.10.2017 відділом примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області згідно із ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП № 53601277 про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» виконавчого збору у розмірі 208802,22 грн (а.с.72).

Також, постановою від 17.10.2017 ВП № 54914052 заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області відповідно до ст. ст. 3, 4, 24, 25, 27 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 53601277, виданого 12.10.2017 відділом примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» на користь держави виконавчого збору у розмірі 208802,22 грн (а.с.73).

Вищезазначені обставини сторонами визнаються та не оспорюються.

Позивачем оскаржується правомірність визначення суми виконавчого збору у розмірі 208802,22 грн у постанові про стягнення виконавчого збору від 12.10.2017 ВП № 53601277 з підстав відсутності фактичного стягнення на користь стягувача грошових коштів, з приводу чого суд зазначає наступне.

В силу норм п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є рішеннями, які підлягають примусовому виконанню.

Отже, відповідач мав всі законні підстави відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову (ч.4 ст.37 Закону № 1404).

Згідно ч.3 ст. 40 Закону № 1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, з системного аналізу зазначених норм Закону №1404 вбачається, що відповідач має право виносити постанову про стягнення виконавчого збору, однак її виконання повинно бути здійснено у порядку, встановленому цим Законом.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок виконання постанови про стягнення виконавчого збору в даному випадку є ст.27 Закону №1404.

Так, відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1404 виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч.2 ст.27 Закону №1404).

Таким чином, зазначена норма визначає розмір виконавчого збору, що стягується і напряму залежить від розміру фактично стягнутого, повернутого або переданого майна на користь стягувача при примусовому виконанні виконавчого документа у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що КП «Лисичанськтепломережа» заявою від 04.10.2017 звернулося до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області, в якій просило повернути наказ господарського суду Луганської області № 913/989/16 від 20.02.2017 про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» на користь КП «Лисичанськтепломережа» вартості безпідставно набутого майна в сумі 2057164,78 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 30857,47 грн та сплачений авансовий внесок у розмірі 32000,00 грн (а.с.69).

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 11.10.2017 на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404 державним виконавцем повернуто стягувачу наказ №913/989/16, виданий 20.02.2017 господарським судом Луганської області про стягнення з ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» на користь КП «Лисичанськтепломережа» вартості безпідставно набутого майна у сумі 2088022,25 грн та авансовий внесок у розмірі 31949 грн (а.с.70-71).

З моменту відкриття виконавчого провадження № 53601277 з виконання наказу господарського суду Луганської області № 913/989/16, виданого судом 20.02.2017 та до моменту повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до постанови від 11.10.2017 грошові кошти на користь стягувача боржником добровільно не перераховувались та в примусовому порядку державним виконавцем не стягувались. Отже, фактичного стягнення на користь стягувача коштів в рамках виконавчого провадження № 53601277 здійснено не було, що також не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Зазначене також підтверджується виписками з банківських рахунків позивача, на які державним виконавцем накладався арешт, з АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 філії ПАТ КБ «Приватбанк», а також довідкою ПАТ «Укрексімбанк», з яких вбачається, що списання коштів з рахунків позивача згідно постанов державного виконавця не здійснювалось (а.с.12-21)

За наведених обставин суд приходить до висновку, що при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору відповідач мав діяти відповідно та у межах ч.2 ст.27 Закону №1404 щодо визначення розміру виконавчого збору, що підлягає стягненню у розмірі 10% від фактично стягнутої суми.

З огляду на те, що виконавчий документ було повернуто стягувачу за його заявою про повернення, фактичного стягнення державним виконавцем суми, визначеної наказом господарського суду Луганської області № 913/989/16, виданим 20.02.2017 здійснено не було, відповідно дані обставини не можуть бути розцінені як стягнення та/або повернення в межах виконання заходів примусового стягнення.

Оскільки до повернення виконавчого документа стягувачу фактичного стягнення та перерахування будь-яких сум на користь КП «Лисичанськтепломережа» в процесі виконавчого провадження за виконавчим документом не відбулося, суд вважає, що розрахунок суми виконавчого збору та підстави для його стягнення з боржника повинні бути здійснені відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1404.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність у державного виконавця підстав для винесення постанови від 12.10.2017 про стягнення виконавчого збору у сумі 208802,22 грн.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч.2 ст.2 КАС України).

Закріплення ч.2 ст. 2 КАС України положення про можливість оскарження до адміністративних судів будь-яких рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, як не спростовує висновку про юридичне значення рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень як предмета судового оскарження, так і не означає нівелювання способу захисту порушеного права, свобод чи законних інтересів.

Суд зазначає, що за змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обовязків особи, яка звертається до суду, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Вчинення дій субєктом владних повноважень є способом реалізації наданої субєкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії є процесом реалізації наданих законом функцій субєкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою настання будь-яких негативних наслідків для особи. На думку суду, правові наслідки для позивача тягне акт індивідуальної дії постанова від 12.10.2017 ВП № 53601277 про стягнення виконавчого збору.

З огляду на викладене, суд зазначає, що вимоги ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія» в частині визнання дій щодо визначення виконавчого збору по виконавчому провадженню не підлягають задоволенню через відсутність порушення прав позивача діями відповідача, а обраний позивачем спосіб захисту в цій частині не відповідає обєкту порушеного права.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Згідно із ч.2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням вищевикладеного, з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати оскаржувану постанову від 12.10.2017 ВП № 53601277 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Лисичанська енергосервісна компанія».

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

Згідно ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Позивачем при зверненні до суду платіжним дорученням від 25.10.2017 № 23 було сплачено судовий збір у сумі 1600,00 грн (а.с.2) за вимогу немайнового характеру та квитанцією від 02.11.2017 № ПН950656 в сумі 3132,03 грн за майнову вимогу (а.с.31).

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо скасування постанови від 12.10.2017, що є майновою вимогою, тому судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Управління ДВС ГТУЮ у Луганській області в сумі 3132,03 грн.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України у судовому засіданні 23 листопада 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складання постанови в повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини 4 статті 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 94, 158-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанська енергосервісна компанія» до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправними дій, скасування постанови про стягнення виконавчого збору, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 12.10.2017 ВП № 53601277 про стягнення виконавчого збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (вул.Єгорова, 22, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанська енергосервісна компанія» (вул. Сосюри, 349, м.Лисичанськ, Луганська область, 93113, ) судові витрати у сумі 3132,03 грн. (три тисячі сто тридцять дві гривні 03 коп).

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 24 листопада 2017 року.

Суддя ОСОБА_4