Справа № 758/6826/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 758/6826/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ларіонова Н.М.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг ОСОБА_2 та Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на постанову Подільського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, Центральне об'єднане УПФУ) у якому просила провести перерахунок пенсії за віком, з урахуванням періоду її роботи починаючи з 24.08.1983 року по 20.11.1986 рік на посаді старшого бібліотекаря творчості імені художника Коровіна К.А., з моменту досягнення пенсійного віку.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги.

Заслухавши представника позивача, що прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Центральному об'єднаному УПФУ починаючи з 01.03.2016 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як внутрішньо переміщена особа.

Між тим, при призначенні та розрахунку пенсії ОСОБА_2 частину її трудового стажу, за період з 24.08.1983 по 20.11.1986, на посаді старшого бібліотекаря будинку творчості імені художника Коровіна К.А. (смт.Гурзуф, Автономна Республіка Крим, Україна) не було враховано, у зв'язку з тим, що дата наказу про звільнення та дата звільнення в трудовій книжці не збігаються.

23.03.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням трудового стажу за вказаний період на посаді старшого бібліотекаря будинку творчості імені художника Коровіна К.А. (смт.Гурзуф, Автономна Республіка Крим, Україна).

В якості підтвердження трудового стажу, за вказаний період, позивач надала довідку № 334 від 26.10.2016 року ТОВ «Дім творчості імені художника К.А. Коровіна».

Листом від 07.04.2017 року за №574/13-454 пенсійний орган відмовив ОСОБА_2 у перерахунку пенсії посилаючись на те, що записи у трудовій книжці останньої виконані з порушенням норм чинного законодавства та вказана довідка видана на непідконтрольній Україні території, а тому є недійсною, у зв'язку з чим для врахування до страхового стажу періоду роботи з 24.08.1983 по 20.11.1986 немає підстав.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням контролюючого органу, позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на зарахування зазначеного періоду роботи до стажу, що зумовлює послідуючий перерахунок пенсії позивача, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та матеріалами пенсійної справи в записах трудової книжки позивача виявлені невідповідності, а саме: ОСОБА_2 було прийнято на роботу на посаду старшого бібліотекаря будинку творчості імені художника Коровіна К.А. починаючи з 24.08.1983 року, а наказ про прийняття на роботу від 24.08.1984 року № 108. В свою чергу, позивач була звільнена з роботи 19.11.1986 року, а наказ про звільнення датований 20.11.1986 року (а.с.12).

Разом з тим, з довідки ТОВ «Дім творчості імені художника К.А. Коровіна» № 334 від 26.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 дійсно працювала на посаді старшого бібліотекаря у період з 24.08.1983 по 20.11.1986 (а.с.10).

Між тим, зазначену довідку пенсійним органом не взято до уваги, оскільки вона видана у Криму, а ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що особливий правовий режим, введений на тимчасово окупованій території України на певний строк, не може порушувати, або обмежувати права та законні інтереси позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно із ст. 62 Закону 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.38 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 вказано, що при прийнятті документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження та має право вимагати від підприємств, установ, організацій, фізичних осіб дооформлення у трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і поданих додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 7 постанови № 22-1 Правління Пенсійного фонду України від 25.11.05 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначений вичерпний перелік документів, які подаються для оформлення пенсії.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач надала до пенсійного органу заяву і всі можливі документи, перелік яких встановлений у вищезазначеній постанові.

Відповідно до п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості.

Правовими положеннями ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207- УІІ, який набрав чинності з 27.04.2014 (далі - Закон № 1207-УІІ), визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що беззаперечним є те, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, а будь-який документ, виданий таким органом або такою особою, є недійсним і не створює правових наслідків.

Між тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що висновки пенсійного органу про відсутність підстав для зарахування позивачу періоду роботи починаючи з 24.08.1983 року по 19.11.1986 рік на посаді старшого бібліотекаря творчості імені художника Коровіна К.А. є безпідставними, оскільки факт роботи позивача саме з 24.08.1983 р. по 19.11.1986 підтверджений записам в трудовій книжці.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що пенсійним органом протиправно відмовлено ОСОБА_2 у перерахунку пенсії з урахування періоду роботи починаючи з 24.08.1983 року по 19.11.1986.

Доводи викладені в апеляційній скарзі позивача щодо проведення перерахунку пенсії з моменту призначення пенсії з урахуванням періоду роботи починаючи з 24.08.1983 року по 20.11.1986 не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційної інстанції, оскільки відповідно ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановленню істини у конкретній адміністративній справі.

Дана правова норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Отже, позивач звернулась до суду з даним позовом 23.05.2017, подавши цей позов більш ніж через шість місяців з моменту порушення, на її думку, прав, свобод та законних інтересів, не подала обґрунтованого клопотання про його поновлення, або належних доказів поважності причин пропуску строку, а тому позов підлягає задоволенню в межах шестимісячного строку, який передбачено адміністративним судочинством.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 Закону України «Про пенсійне забезпечення» перерахунок призначеної пенсії провадиться з таких строків: при виникненні права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.

Оскільки ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою 28.03.2017, тобто після 15-го числа місяця, пенсія останній має бути перерахована починаючи з 01.04.2017 року.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в даному випадку пенсійним органом, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів відмови позивачу в перерахунку пенсії з урахуванням періоду роботи починаючи з 24.08.1983 року по 19.11.1986, відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду.

Згідно із ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Судом першої інстанції законно та обґрунтовано зараховано період роботи позивача з 24.08.1983 року по 19.11.1986 до страхового стажу останньої.

Між тим, в оскаржуваній постанові судом першої інстанції зазначено період з 24.08.1983 року по 20.11.1986, що в свою чергу суперечить записам, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_2, яка є належним доказом та підтверджує стаж роботи останньої, а тому колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зміни оскаржуваної постанови суду першої інстанції в її резолютивній частині.

В зв'язку з зазначеним, судова колегія прийшла до висновку, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального права в зв'язку з чим, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а постанова Подільського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року зміні в резолютивній частині.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - задовольнити частково.

Постанову Подільського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року в її резолютивній частині змінити.

Викласти абзац другий в наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, періоду роботи з 24.08.1983 року по 19.11.1986 року на посаді старшого бібліотекаря будинку творчості імені художника Коровіна К.А. (смт.Гурзуф, Автономна Республіка Крим, Україна)».

Викласти абзац третій в наступній редакції:

«Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, період роботи з 24.08.1983 року по 19.11.1986 року на посаді старшого бібліотекаря будинку творчості імені художника Коровіна К.А. (смт.Гурзуф, Автономна Республіка Крим, Україна).

Викласти абзац четвертий в наступній редакції:

«Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перерахунок та виплату пенсії за віком, з урахуванням періоду її роботи з 24.08.1983 року по 19.11.1986 року на посаді старшого бібліотекаря будинку творчості імені художника Коровіна К.А. (смт.Гурзуф, Автономна Республіка Крим, Україна), починаючи з 01 квітня 2017 року.

В іншій частині постанову Подільського районного суду міста Києва від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова