Справа № 441/1239/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10409/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі Городоцьке ОУПФУ) та представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Городоцького районного суду Львівської області від 15 вересня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Городоцького ОУПФУ про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд із зазначеним позовом в інтересах ОСОБА_2, в якому просив визнати протиправними дії Городоцького ОУПФУ щодо відмови у поновленні його довірителю виплати раніше призначеної пенсії за віком та зобовязати відповідача поновити таку виплату пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 15.09.2017 адміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії Городоцького ОУПФУ щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за віком. Позовні вимоги в частині поновлення виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 25.07.2017 залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду та зобовязано відповідача поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи з 25.07.2017. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Городоцьке ОУПФУ та представник позивача ОСОБА_3 подали апеляційні скарги.

Городоцьке ОУПФУ апеляційну скаргу мотивує тим, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку, поновлення) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1) заява про поновлення пенсії не може бути направлена представником позивача поштовим відділенням, а лише подана особисто до управління. Також, звертаючись до органів Пенсійного фонду України не було представлений внутрішній паспорт громадянина України де зазначено місце реєстрації. Тому просить скасувати постанову Городоцького районного суду Львівської області від 15.09.2017 та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні його адміністративного позову.

Представник позивача ОСОБА_3 апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є протиправним, оскільки, поновлення виплати пенсії необхідно було здійснити з 07.10.2009, тобто з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009, а не з дня подання заяви про поновлення такої виплати. Тому просить скасувати постанову Городоцького районного суду Львівської області від 15.09.2017 та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу Городоцького ОУПФУ та заперечила проти задоволення апеляційної скарги протилежної сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 слід задовольнити частково, а у задоволенні апеляційної скарги Городоцького ОУПФУ слід відмовити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 є громадянином України та виїхав на постійне місце проживання до США, у звязку з чим йому було припинено виплату пенсії за віком.

25.07.2017 представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до Городоцького ОУПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом № 1813/07 від 07.08.2017 Городоцьке ОУПФ відмовило позивачу в поновленні виплати пенсії у зв'язку з необхідністю особисто прибути в управління з документом, що засвідчує його особу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії здійснюється незалежно від місця проживання пенсіонера. Також зазначив, що поновлення виплати пенсії позивачу необхідно здійснити з 25.07.2017, оскільки останнім пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком, проте, вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання дати, з якої слід поновити пенсію, допустив порушення норм матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною третьою статті 25 Конституції України передбачено, що Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49, другим реченням статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_4 України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 07.10.2009 у справі № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до п.1.5 Порядку № 22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до ч.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) та виплати пенсій передбачено, що заява про призначення (поновлення) пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (п.5 Порядку № 22-1).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що доводи відповідача, викладені у листі №1813/07 від 07.08.2017, про необхідність подачі заяви про поновлення виплати пенсії особисто, є необґрунтованими, оскільки це суперечить пункту 5 Порядку № 22-1.

Водночас, у постановах від 08.12.2015 (справи №№ 21-5440а15, 21-5653а15) Верховний Суд України, переглядаючи рішення суду касаційної інстанції у справах зазначеної категорії за заявами, в яких, крім іншого, йшлося про усунення розбіжностей у застосуванні законодавства, що регламентує строки звернення до адміністративного суду, вказав на те, що ці спори мають вирішуватися з урахуванням вимог статей 99 та 100 КАС України.

Так, згідно ч.ч.1-3 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 цього Кодексу, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, оскільки законами з питань пенсійного забезпечення не встановлено інших строків звернення до суду за захистом порушених прав, до спірних правовідносин слід застосувати положення ч. 2 ст. 99 КАС України, якими передбачено шестимісячний строк звернення до суду.

З матеріалів справи слідує, що виплату пенсії ОСОБА_2 припинено з 01.02.2002 у звязку з виїздом на постійне місце проживання в США.

В той же час, колегія суддів зазначає, що підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виникли, як зазначено вище, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, а саме з 07.10.2009.

Отже, на думку колегії суддів, з цього часу позивач повинний був дізнатись про порушення відповідачем його прав, зокрема, про протиправне, на його думку, припинення виплати пенсії.

Твердження позивача про те, що відповідач жодним чином не повідомляв позивача про припинення виплати пенсії, на думку колегії суддів, не може бути підставою для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та відсутність обґрунтованого клопотання про поновлення строків звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку до дня звернення до суду з відповідним позовом, тобто з 04.03.2017, а не з 25.07.2017, яку суд першої інстанції помилково обрахував.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою : статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною другою статті 8 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення адміністративного позову, з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Городоцького районного суду Львівської області від 15 вересня 2017 року по справі № 441/1239/17 скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Городоцького обєднаного управління пенсійного фонду України Львівської області щодо відмови у поновленні виплати ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за віком.

Зобовязати Городоцьке обєднане управління пенсійного фонду України Львівської області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи 04 березня 2017 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Городоцького обєднаного управління пенсійного фонду України Львівської області (81500, м. Городок, вул. Львівськка, 16, код ЄДРПОУ - 40379291) сплачений судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст судового рішення виготовлено 21.11.17