Справа № 826/22950/15
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта банк» Кадирова В.В. (далі - Уповноважена особа) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) щодо обмеження (блокування) виплати коштів ОСОБА_4 з його поточних рахунків в АТ «Дельта Банк» в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які пов'язані, зокрема, з:

перевіркою договорів банківського рахунку ОСОБА_4 в AT «Дельта Банк» на предмет виявлення договорів, що є нікчемними з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

обробкою (використанням) персональних даних ОСОБА_4, всупереч п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних»;

внесенням інформації, що введена в базу даних AT «Дельта Банк» про ОСОБА_4 відповідно до укладених з AT «Дельта Банк» договорів банківського рахунку, до невизначеного законодавством списку осіб, кошти яких заблоковано;

початком виплат вкладникам, в т.ч. ОСОБА_4, грошових коштів в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 11.06.2015, всупереч абз. 10 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

зупиненням виплат вкладникам, в т.ч. ОСОБА_4, грошових коштів в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 15.09.2015, всупереч п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

невиконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.07.2015, яке набрало законної сили 17.10.2015, всупереч п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб матеріальну та моральну шкоду у розмірі 187 404,34 грн, заподіяну Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Дельта Банк» Кадировим В.В. та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у період з 03.05.2015 по 03.10.2015, пов'язану з протиправним позбавленням права власності ОСОБА_4 на грошові кошти, що знаходились на банківських рахунках в AT «Дельта банк» шляхом протиправних дій.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.01.2016, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.02.2017 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.01.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, касаційний суд зазначив, що судами не було надано правової оцінки оскаржуваним діям відповідачів, рішенням про початок виплати вкладникам АТ «Дельта Банк» грошових коштів в межах гарантованої суми з 11 червня 2015 року та про зупинення відповідних виплат з 15 вересня 2015 року, не було надано правової оцінки вимогам позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої діями відповідачів, які оскаржені ОСОБА_4 до суду. Вищий адміністративний суд України також додатково звернув увагу на те, що судами попередніх інстанцій не наведено правового обґрунтування залучення до участі у справі як другого відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, а також не надано оцінку листа ПАТ «Державний ощадний банк України» від 20 жовтня 2015 року №288/04-21/1, в якому повідомлено про те, що в реєстрах, які надійшли від АТ «Дельта Банк», прізвище, ім'я, по-батькові позивача відсутні.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати зазначену постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідачів, пов'язаних з перевіркою договорів банківського рахунку ОСОБА_4 в AT «Дельта Банк» на предмет виявлення договорів, що є нікчемними з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Слід зазначити, що Фонд у межах спірних правовідносин не здійснював перевірку договорів банківських рахунків позивача, а тому заявлені до нього вимоги у цій частині є необґрунтованими.

Частиною 3 статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, здійснюючи перевірку правочинів, вчинених ОСОБА_4 в AT «Дельта Банк» на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа діяла правомірно, оскільки це є її обов'язком, тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідачів, пов'язаних із обробкою (використанням) персональних даних ОСОБА_4, всупереч п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 2297-VI підставами для обробки персональних даних є: 1) згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних; 2) дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; 3) укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних; 4) захист життєво важливих інтересів суб'єкта персональних даних; 5) необхідність виконання обов'язку володільця персональних даних, який передбачений законом; 6) необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб'єкта персональних даних у зв'язку з обробкою його даних переважають такі інтереси.

У даному випадку відповідачі, здійснюючи обробку персональних даних позивача діяли з метою виконання обов'язку, покладеного на них Законом № 4452-VI щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, а тому, враховуючи наведені вище положення п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону № 2297-VI, підстави для визнання протиправними їх дій в цій частині відсутні.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідачів щодо внесення інформації в базу даних AT «Дельта Банк» про відповідно до укладені ОСОБА_4 з AT «Дельта Банк» договори банківського рахунку до невизначеного законодавством списку осіб, кошти яких заблоковано.

На думку колегії суддів апеляційного суду, будь-які дії посадових осіб відповідачів щодо формування в електронних базах даних AT «Дельта Банк» списків певних осіб, внесення певної інформації про договори, укладені банком, до цих баз даних безпосередньо не порушують прав позивача, не зачіпають його інтересів та не створюють для нього будь-яких додаткових обов'язків. Оскільки завданням адміністративного судочинства є саме захист прав особи, то відсутність порушення таких прав, виключає можливість їх захисту.

Аналогічну позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України у своїх рішеннях по справах щодо оскарження дій податкових органів з внесення певної інформації, що стосується платника податку, до внутрішніх електронних баз даних.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог у цій частині належить відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідачів, пов'язаних з зупиненням виплат вкладникам, в т.ч. ОСОБА_4, грошових коштів в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду з 15.09.2015, всупереч п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону № 2297-VI.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно наказу Уповноваженої особи від 22.09.2015 № 831 «Про зняття тимчасового обмеження здійснення виплат коштів вкладникам за відповідними рахунками вкладників АТ «Дельта Банк» та переліку рахунків (вкладів) фізичних осіб, за якими знімаються обмеження щодо виплати коштів, з трьох рахунків позивача знято відповідні обмеження.

Враховуючи викладену вище позицію про те, що діяльність суду спрямована на захист порушених прав особи, то оскільки Уповноваженою особою фактично поновлено порушене, на думку позивача, право у зв'язку із протиправним зупиненням виплат, у суду відсутні підстави вважати, що задоволення позову у цій частині призведе до захисту права позивача, яке, як зазначалося, поновлене відповідачем шляхом зняття відповідних обмежень.

Такого ж висновку апеляційний суд дотримується і щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідачів, пов'язаних із початком виплат вкладникам, в т.ч. ОСОБА_4, грошових коштів в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 11.06.2015, всупереч абз. 10 ч. 6 ст. 36 Закону № 2297-VI.

Заявляючи дані вимоги, позивач намагається захистити своє право на отримання коштів вкладу за рахунок коштів Фонду в межах гарантованої суми. Проте, своє право на захист, у цьому випадку, позивач у повній мірі реалізував шляхом звернення до суду з адміністративним позовом, який було розглянуто у межах справи № 826/12320/15. Тому, на думку апеляційного суду, підстави для повторного поновлення прав позивача в цій частині позовних вимог відсутні, оскільки задоволення цих вимог не відповідатиме вимогам ефективності з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідачів, пов'язаних з невиконанням всупереч п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.07.2015, яке набрало законної сили 17.10.2015.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 826/12320/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Уповноваженої особи по невключенню інформації про ОСОБА_4 до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду;

- зобов'язано Уповноважену особу включити ОСОБА_4 до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики;

- зобов'язано Уповноважену особу передати інформацію про зміни до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду з метою забезпечення виплати ОСОБА_4 коштів, що знаходяться на Рахунках у Банку.

Оскільки Фонд не є особою, яка зобов'язана відповідно до зазначеного рішення вчинити певні дії, то позов у цій частині вимог, що заявлений до Фонду не підлягає задоволенню.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду станом на жовтень 2015 року, витяг якого наявний в матеріалах справи (т. 1 а.с. 80), позивача включено до зазначеного реєстру. Оскільки передумовою для включення вкладника до цього реєстру є подання Уповноваженою особою інформації про вкладника до Фонду у відповідному переліку вкладників, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вимоги постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 826/12320/15 були виконані Уповноваженою особою у повній мірі.

Варто також зазначити, що у випадку, якщо особа вважає, що рішення, дії чи бездіяльність відповідача не відповідає рішенню суду, яке набрало законної сили, вона має право звернутися до суду у порядку, передбаченому ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

З огляду на викладені обставини, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Фонду матеріальної та моральної шкоди у розмірі 187 404,34 грн, заподіяної Уповноваженою особою та Фондом у період з 03.05.2015 по 03.10.2015, пов'язаної з протиправним позбавленням права власності ОСОБА_4 на грошові кошти, що знаходились на банківських рахунках в AT «Дельта банк» шляхом протиправних дій.

За змістом ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону № 2297-VI шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення).

З п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003 (далі - ЦК) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином для вирішення питання про відшкодування моральної та матеріальної шкоди у даній справі необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Наявність кожної із цих складових є обов'язковою умовою для відшкодування шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до 1173 ЦК вина держаного органу як обов'язкова підстава відповідальності виключається.

Обґрунтовуючи наявність завданої відповідачами шкоди, позивач стверджує, що позбавили його майна - коштів за вкладами у АТ «Дельта Банк». Однак, враховуючи імперативні вимоги законодавства щодо порядку ліквідації банківських установ, у даному випадку - АТ «Дельта Банк», беручи до уваги рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 826/12320/15, яким було поновлено право позивача на включення інформації відносно нього до переліку вкладників АТ «Дельта Банк» та те, що Фондом відповідну інформацію про позивача було включено до загального реєстру вкладників АТ «Дельта Банк», що, у свою чергу, є підставою для виплати гарантованого державою відшкодування вкладу, доводи позивача про те, що його було позбавлено його майна апеляційним судом відхиляються. Окрім того, жодних доказів понесення моральних страждань позивачем надано не було.

Таким чином, колегія суддів відхиляє факт заподіяння позивачу зі сторони відповідачів шкоди.

Також, враховуючи, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій задоволенню, як зазначалося, не підлягають, то ця умова для відкодування шкоди також не є дотримано. Апеляційний суд також критично оцінює безповередній причинний зв'язок між заявленою позивачем шкодою і оскаржуваними діянням відповідачів.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.10.2000 у справі «Влох проти Польщі», моральна шкода, якої зазнав заявник, достатньою мірою компенсується фактом визнання порушення цього положення (норм Конвенції). Тобто визнання судами у справі № 826/12320/15 порушень, вчинених Уповноваженою особою, та поновлення порушених прав позивача, є достатньою компенсацією моральної шкоди.

Враховуючи викладені обставини, підстав для відшкодування позивачу заявленої ним шкоди немає.

Враховуючи вище викладене, на виконання вимог ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.02.2017 у даній справі було надано оцінку оскаржуваним діям відповідачів, питанню зупинення та поновлення виплат позивачу, а також позовним вимогам про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Що ж стосується залучення до участі у розгляді даної справи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича як другого відповідача, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вступній частині оскаржуваної постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2017 року відсутні відомості про залучення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Акціонерному товаристві «Дельта Банк» як співвідповідача у даній справі. Поряд із цим, беручи до уваги, те що з початком процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» повноваження тимчасової адміністрації припинено (п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») та з 05 жовтня 2015 року призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк» (рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 жовтня 2015 року № 181), колегія суддів апеляційного суду не вбачає порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, у залученні до розгляду даної справи ліквідатора АТ «Дельта Банк».

Щодо листа ПАТ «Державний ощадний банк України» від 20 жовтня 2015 року №288/04-21/1 апеляційний суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача включено до загального реєстру вкладників АТ «Дельта Банк» (т. 1 а.с. 209, т. 2 а.с. 180), відомості про що відправлено до банку-агента - АБ «Укргазбанк» (т. 2 а.с. 181). Таким чином, відомості ПАТ «Державний ощадний банк України» про те, що станом на 20.10.2015 дані про необхідність виплати гарантованої суми вкладу позивачу ще не були отримані банком-агентом, не свідчать про протиправність дій відповідачів, які оскаржені у даній справі, та не є підставою для висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивачу не було відмовлено у виплаті належних йому коштів вкладу.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав на задоволення позовних вимог.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та/або процесуального права, допущено неповне з'ясування або надано невірну оцінку обставинам які впливають на правильність вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2017 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Ю.А. Ісаєнко

Повний текст рішення виготовлений 23.11.2017.

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Земляна Г.В.

Ісаєнко Ю.А.