Справа № 216/4126/16-а(2-а/216/101/16)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2017 рокусправа № 216/4126/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради

на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року

у справі №216/4126/16-а

за позовом ОСОБА_1

до управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради

про зобовязання нарахувати та виплатити одноразову компенсацію,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті одноразової компенсації при настанні смерті; зобовязання нарахувати та виплатити одноразову компенсацію при настанні смерті згідно з статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, а саме 82680,00 грн.; стягнути одноразову компенсацію при настанні смерті згідно з статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, а саме 82680,00 грн.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КИ №209381, актовий запис №110 від 27 квітня 2004 року (а.с. 7).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був інвалідом війни 1 групи, ліквідатором аварії на ЧАЕС 1 категорії, який помер13 жовтня 2015 року у звязку з захворюванням, повязаним з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №644874 та експертним висновком від 28 березня 2016 року №7613 (а.с. 9).

Довідкою заступника голови облдержадміністрації від 22 червня 2016 року №36-2766/0/2-16 підтверджено, що ОСОБА_1, як дружина померлого ОСОБА_2, учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеного до категорії 1, смерть якого повязана з Чорнобильською катастрофою, має право на пільги і компенсації, передбачені частиною 2 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 8).

06 липня 2016 року позивач звернулася до управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради із заявою щодо компенсації сімям за втрату годувальника, який був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно зі статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 10).

Листом від 12 липня 2016 року №П-482 управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті відмовлено у призначенні та виплаті одноразової компенсації, у звязку з тим, що на момент смерті чоловіка ОСОБА_2 позивач була працездатного віку (а.с. 10 зворотній бік).

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її за втрату годувальника, якщо його смерть повязана з Чорнобильською катастрофою.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам I групи - 60 мінімальних заробітних плат. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» окремо не передбачено такої умови для отримання одноразової компенсації відповідно до статті 48 цього Закону для сімї, що втратила годувальника, як непрацездатність одного з її членів.

Крім того, наявними у матеріалах справи документами, а саме: трудової книжки БТ-І №2558912, довідок управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради від 22 серпня 2016 року №2971/1, № 2971/2, №2971, від 04 травня 2017 року №2408, відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 12 травня 2017 року (а.с. 60-64), підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради та згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558, у період з 27 вересня 2005 року по 13 жовтня 2015 року отримувала компенсацію як фізична особа, яка надає соціальні послуги, а саме: послуги за доглядом за своїм чоловіком, інвалідом І групи. При цьому, інших джерел доходу позивач не мала.

Згідно з посвідченням, виданого відповідачем серії С №11681 від 28 квітня 2016 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей померлих ветеранів війни.

Також, з довідки Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 02 серпня 2017 року №3327 вбачається, що позивач, станом на 02 серпня 2017 року перебуває на обліку у Центрально-Міському відділі з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій та отримує пенсію по інвалідності третьої групи загального захворювання.

Отже, позивач набула право на пенсію по втраті годувальника як непрацездатна дружина.

При цьому слід зазначити, що застосування скаржником аналогії закону в частині визначення поняття «годувальника» в спірних правовідносинах є необґрунтованим, оскільки Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є в спеціальним законом. Натомість Закони України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на які посилається відповідач, регулюють, в тому числі, порядок призначення пенсій у звязку з втратою годувальника, та визначає коло осіб, які мають право на отримання такої пенсії (як-то непрацездатні члени сімї померлого годувальника, які були на його утриманні), а правовідносини, повязані з призначенням та виплатою одноразової компенсації сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, не врегульовує.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що посилання відповідача щодо недотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, є безпідставним, оскільки позивачем оскаржуються дії щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової компенсації, викладеної у листі управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 12 липня 2016 року №П-482, то саме з 12 липня 2016 року розпочався перебіг строку звернення до адміністративного суду, визначений частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак, ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду дотримано.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим