Справа № 415/5303/17
Суддя: Коваленко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/5303/17
Провадження № 2-а/415/203/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю:секретаря судового засідання Данько Л.С., Керімової Е.Р.,

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до інспектора патрульної поліції взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську, Рубіжному Борецького Микити Михайловича про оскарження дій суб'єкта владних повноважень, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, ОСОБА_3, з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську, Рубіжному Борецького Микити Михайловича про оскарження дій суб'єкта владних повноважень, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що 26.08.2017 р. приблизно о 01-50 він стояв у дворі будинку по пр. Перемоги, 94 на своєму автомобілі Мазда державний номер знак НОМЕР_1. Коли почав рух, його було зупинено патрульним автомобілем за допомогою світло-звукових маячків. До позивача підійшовши інспектор УПП в м.Лисичанськ, Сєвєродонецьк та Рубіжне Борецький Микита Михайлович та не пояснивши причину зупинки та суть скоєного правопорушення, що передбачається ст. 35 ч.2 ЗУ «Про поліцію», наказав пред'явити документи. В процесі бесіди відповідач заявив, що автомобіль позивача знаходиться в розшуку, але на прохання ознайомити його з інформацією щодо факту розшуку відмовився. Зважаючи на цей факт позивачем було викликано поліцію за номером 102 для з'ясування всіх обставин цієї справи. Прибувшим на місце події співробітникам поліції, а саме інспектору Орзулу, він надав всі необхідні документи включно з водійським посвідченням необхідної категорії, реєстраційним талоном на транспортний засіб та страховим полісом. Проте, незважаючи на те, що інспектору Орзулу було надано всі документи для ознайомлення в у присутності інспектора Борецького М.М., він все одно заявив про свій намір скласти відносно позивача постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126. Позивачем було зроблено заяву про перенос розгляду справи. Справу було розглянуто 30.08.2017 року тим же інспектором і винесено постанову щодо притягнення позивача до відповідальності за цим фактом. Жодних доказів того, що позивач порушив правила дорожнього руху або відносно розшуку автомобіля, інспектор та викликані працівники поліції не надали, що може засвідчити відеозапис з нагрудних камер працівників поліції. Зі ст. 268 КУпАП позивач був ознайомлений лише після складання постанови, а саме безпосередньо перед підписом про отримання копії постанови. При накладенні конкретного розміру штрафу не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення, на що вказує ст. 33 КУпАП. За таких обставин позивач вважає, що його процесуальні права грубо порушені. Позивач вважає вищезазначену постанову незаконною, винесеною з порушенням вимог КУпАП та такою, що підлягає скасуванню. Також просив, у зв'язку із наведеним визнати протиправними дії відповідача.

Від відповідача через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких відповідач зазначив наступне, 26.08.2017 року він під час несення служби з нагляду за дорожнім рухом та охорони громадського порядку в місті Лисичанськ Луганської області, приблизно о 01 год. 50 хв. помітив автомобіль НОМЕР_2 який підходив за орієнтуванням «автомобіль який знаходиться в розшуку». Для перевірки цього транспортного засобу він був зупинений відповідно ч. 4 ст. 35 ЗУ «Про поліцію». Після зупинки, згідно ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», він повідомив водія про причину зупинення транспортного засобу . Після чого відповідно до пункту 2.4 ПДР України водію було запропоновано пред'явити документи зазначені в пункті 2.1 ПДР України, але позивач на неодноразову вимогу поліцейського пред'являти документи відмовився (даний факт підтверджується відеозаписом зі службової нагрудної камери який додається), у зв'язку з цим він прийняв рішення розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці. Позивачу були роз'ясненні його права та прийняті всі його клопотання в тому числі про перенесення розгляду справи. У подальшому, згідно ст. 36, 222 та 276 КУпАП відповідачем було прийнято рішення про розгляд порушень вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідач зазначив, що при складанні оскаржуваної постанови діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши відомості про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи, зважаючи на заяву про розгляд справи за його відсутності, враховуючи положення ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 30.08.2017 року інспектором патрульної поліції взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську, Рубіжному Борецьким Микитою Михайловичем за адресою: м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8, складено відносно ОСОБА_3 постанову серії БР№007522 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425.00 грн. (а.с.4).

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що 26.08.2017 року о 01:30 год., у м. Лисичанську по проспекту Перемоги, 94, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «MAZDA СХ 7», номерний знак НОМЕР_1 в м. Лисичанськ не мав при собі не пред'явив для перевірки посвідчення водія категорії «В», чим порушив пп. 2.1 ''А'' ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач копію постанови про адміністративне правопорушення від 30.08.2017 року серії БР№007522 отримав, згідно особистого підпису на зазначеній постанові.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом.

Перевіряючи вказані висновки відповідача, а відтак і прийняту на їх підставі спірну постанову, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Надаючи оцінку обґрунтованості та правомірності оскаржуваної постанови, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно вимог п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов'язковому технічному контролю.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні, останній відмовився пред'явити інспектору патрульної поліції взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську, Рубіжному Борецькому Микиті Михайловичу документи, зазначені в п. 2.1. ПДР, тобто посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб, до обґрунтування причин зупинення транспортного засобу.

Вищевказане підтверджується також наданими відповідачем та дослідженими в судовому засіданні відеозаписами, зробленими за допомогою персонального мобільного відеореєстратора, який був закріплений на форменому одязі відповідача у справі.

Також, при відтворенні в ході розгляду справи відеозапису (наявного в матеріалах справи DVD-R диск Verbatim) здійсненого відповідачем за допомогою персональних відео реєстраторів на одязі поліцейських події, що сталася 26.08.2017 року в м. Лисичанську вбачається, що до транспортного засобу в якому за кермом перебував позивач підійшов інспектор патрульної поліції Борецький М.М. та запропонував пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. ПДР. З метою перевірки підстав зупинки транспортного засобу, він попросив поліцейського ознайомити його з відповідним орієнтуванням та зазначив, що лише після цього надасть для огляду посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Однак інспектор відмовив з посиланням на те, що вказана інформація міститься у службовому планшеті, який передбачений тільки для службового користування. Отже, позивач на вимогу інспектора відмовився надавати документи та викликав поліцію для з'ясування всіх обставин цієї справи. Прибувшим на місце події співробітникам поліції, а саме інспектору ОСОБА_5, він надав документи.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_5, лейтенант патрульної поліції взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську, Рубіжному пояснив, що за викликом позивача він прибув на місце події, оскільки надійшла скарга про незаконне зупинення. Свідок підтвердив, що позивач пред'явив йому водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Після чого він поїхав з місця події.

Проте, як вбачається з відеозапису здійсненого відповідачем за допомогою персональних відео реєстраторів на одязі поліцейських та підтверджено свідком в ході розгляду справи, вказані документи були пред'явлені інспектору ОСОБА_5, який зазначив, що він не зупиняв транспортний засіб під керуванням позивача, а зупинив його інспектор Борецький М.М. якому і потрібно було надати документи, що не було зроблено позивачем.

Суд зауважує, що об'єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") (формальний склад), а суб'єктивна сторона - визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що згідно п. 2.4 Правил дорожнього руху встановлено безумовний обов'язок водія на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Щодо посилань позивача, як на підставу заявлених вимог на ту обставину, що не пред'явлення поліцейському для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб відбулося внаслідок невиконання відповідачем вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», суд має зазначити наступне.

Так ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до п. 2 ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Так, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо транспортний засіб перебуває в розшуку .

У пункті 7 статті 29 Закону зазначено, що поліцейський захід припиняється, якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Позивач посилається на ст.. 11 Закону України «Про інформацію» , згідно якої кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджується відеозаписом з персонального мобільного відеореєстратора, закріпленого на форменому одязі відповідача, останнім, після зупинки транспортного засобу «MAZDA СХ 7», номерний знак НОМЕР_1 було проінформовано водія ОСОБА_3 про конкретну причину зупинення транспортного засобу, а саме зазначено про наявність підстав вважати, що належний йому транспортний засіб перебуває у розшуку.

При цьому, вказаним Законом, не встановлено вимог до пред'явлення поліцейським водію, транспортний засіб якого зупинено, доказів на підтвердження вказаних ним причини зупинки транспортного засобу, як того вимагав позивач.

Крім того, як зазначив інспектор вказана інформація містилась у службовому планшеті, який він відмовився показувати позивачу, зазначивши, що інформація яка міститься у планшеті для службового користування.

Разом з тим, інспектор також роз'яснив, що отримати відповідну інформацію він має право звернувшись із заявою до Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську, Рубіжному.

В обґрунтування законності підстав для зупинку транспортного засобу, за кермом якого перебував позивач, до суду надано орієнтування на транспортний засіб «MAZDA СХ 7», номерний знак НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5, колір чорний, рік випуску 2007 (а.с 18).

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу наданого позивачем, він керував транспортним засобом «MAZDA СХ 7», номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_6, колір сірий, рік випуску 2007.

Суд не може прийняти доводи позивача про те, що транспортний засіб, за кермом якого він перебував, сірого кольору, а той що перебуває у розшуку чорного та інші номерні знаки, оскільки вказані ознаки можуть бути змінені після угону транспортного засобу.

Також, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що інспектори Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську, Рубіжному ставляться до позивача упереджено, оскільки він колись був притягнутий інспектором Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську, Рубіжному до адміністративної відповідальності і вказано постанова була скасована судом, після чого, на думку позивача, його було внесено до бази правопорушників, оскільки, вказані твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, таких доказів суду позивачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 11 КАС України не виявлено.

Свідком ОСОБА_5 в судовому засіданні було підтверджено, що дійсно є чат у вайбері де зазначені особи, які керували транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, проте у позивача не було порушень вимог ст. 130 КУпАП, тому до вказаного чату його автомобіль не внесено.

Позивач був ознайомлений з вимоги ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, що підтверджується відеозаписом (DVD-R диск Verbatim) здійсненого відповідачем за допомогою персональних відео реєстраторів на одязі поліцейських події. Позивач скористався правом про перенесення розгляду справи. Відповідач розгляду вказане клопотання та призначив розгляд справи на 30.08.2017 року у приміщенні Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську, Рубіжному за адресою: м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8 , що також було підтверджено позивачем. На розгляді справи позивач був присутній, за результатами розгляду винесена оскаржувана постанов.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого у неавтоматичному режимі, що затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395, визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, поліцейський одразу виносить постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, без складання протоколу.

На виконання вказаних вимог відповідачем було вжито заходів до повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином, на підтвердження чого суду надано належні та допустимі докази.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в ході розгляду справи належними та допустимими доказами доведено правомірність прийнятого рішення, адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції статті.

Суд не може вважати обґрунтованими посилання позивача на відсутність його вини у не пред'явленні поліцейському який його зупинив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії до надання доказів на підтвердження обґрунтованості причин зупинки транспортного засобу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при складанні оскаржуваної постанови відповідач діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже правові підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

Щодо позовної вимоги про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 171-2 КАС України. Зазначені справи розглядаються в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 105 КАС України, адміністративний позов крім іншого, може містити вимоги про скасування або визнання не чинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень. Крім того, ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову крім іншого про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення або окремих його положень.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення приводить суд до висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст. 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, підстави для закриття провадження у справі передбачені статтею 157 КАС України. Підстав зазначених позивачем для закриття провадження вказана стаття не містить та таких обставин судом не встановлено.

Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не входить до повноважень адміністративного суду під час розгляду справи за правилами КАС України. На підставі викладеного, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб суд зазначає, що суд не може перебирати на себе повноваження інших органів, а притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників відноситься до повноважень роботодавця.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Статтею 171-2 КАС України передбачено, що рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Проте рішенням Конституційного суду України від 08.04.2015 року положення статті 171-2 КАС України визнано неконституційним. А тому, суд приходить до висновку, що постанова суду має бути оскаржена.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 94 КАС України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 69-71, 158-163, 171-2, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до інспектора патрульної поліції взводу №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Сєверодонецьку, Лисичанську, Рубіжному Борецького Микити Михайловича про оскарження дій суб'єкта владних повноважень, скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 20 листопада 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко