Справа № 322/1123/17
Суддя: Гасанбеков С. С.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

10 листопада 2017 рокуСправа № 322/1123/17

10 год. 40 хв.

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Гавриш О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: завідувача Новомиколаївського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області ОСОБА_2

про: скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

01.11.2017 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений адміністративний позов, в якому позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 27.10.2017 серії ПН МЗП № 129385, винесену відповідачем, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 206 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 5100 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

27 жовтня 2017 року позивача було викликано до Новомиколаївського PC УДМС України в Запорізькій області. Коли позивач зявився до сектору, завідувач сектору ОСОБА_3 повідомив йому, що він надав транспортний засіб особі, яка перебувала з порушенням встановлених правил перебування іноземців в Україні, а саме ОСОБА_4 Іліе, швидко склав якісь документи, показав, де їх підписувати і що написати в поясненнях, надав квитанцію і сказав сплатити штраф, після чого надав позивачу копії документів, які складав. Позивач, отримавши копії документів, які він підписував, зясував, що ними виявилися протокол про адміністративне правопорушення і постанова про накладення адміністративного стягнення. Ознайомившись з документами, позивач зрозумів, що його ввели в оману і він визнав вину в скоєнні правопорушення, якого в дійсності не вчиняв.

Так, відповідно до Протоколу від 27.10.2017 року серії ПР МЗП № 129385 відповідачем 27.10.2017 об 11 год. 00 хв. було встановлено, що позивач надав громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе транспортний засіб, а саме ВАЗ 21011 д/з 55423 НА і що даний громадянин особисто керував даним транспортним засобом 27.10.2017 і на цей момент перебував з порушенням встановлених правил перебування іноземців в Україні, за що відповідно до Постанови про накладення адміністративного стягнення від 27.10.2017 серії ПН МЗП № 129385 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 206 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Позивач вважає, що дана Постанова винесена з грубим порушенням чинного законодавства та безпідставно у звязку з наступним.

13 травня 2016 року позивач, на прохання ОСОБА_6, надав їй у користування з правом розпорядження на власний розсуд, автомобіль марки ВАЗ, модель 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1, що закріплено нотаріально посвідченою довіреністю від 13.05.2016, реєстраційний номер 194. За бажанням ОСОБА_6 в дану довіреність як уповноважену особу було внесено її співмешканця ОСОБА_4 Іліе.

Позивач стверджує, що саме 13.05.2016 року він передав автомобіль і технічний паспорт на нього ОСОБА_6 і більше цей автомобіль до мене нього повертався.

ОСОБА_4 Іліе проживає на території Барвінівської сільської ради з 2014 року. В лютому 2016 року він зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_7 Позивач вказує, що на момент видачі довіреності ОСОБА_4 Іліе не вважався особою, яка перебувала з порушенням встановлених правил перебування іноземців в Україні, і він не замислювався над тим, чи законно перебуває в Україні ОСОБА_4 Іліе, оскільки за весь час ні його, ні його співмешканку не притягували за порушення встановлених правил перебування іноземців в Україні, його не виселяли, він вільно пересувався, не переховувався.

В постанові не зазначено коли саме позивач надав транспортний засіб ОСОБА_4 Іліе, а отже в ній відсутній опис обставин, що на думку позивача є порушенням ст. 283 КУпАП.

Виходячи з наведеного, позивач підтримав позов у судовому засіданні.

Відповідач у судовому засіданні позову не визнав, надав суду письмові заперечення, обґрунтовані таким.

27.10.2017 під час проведення профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» працівниками Новомиколаївського відділу поліції Пологівського ВП ГУНП України в Запорізькій області був виявлений громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе ІНФОРМАЦІЯ_1, який особисто керував автомобілем ВАЗ-21011 н.з. 55423НА не маючи прав на керування даним транспортним засобом. За дане правопорушення громадянина ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Для перевірки законності перебування на території України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе було запрошено до Новомиколаївського районного сектору Управління ДМС України в Запорізькій області та встановлено, що 30.06.2017 даний громадянин прибув на територію України через КПП «Кучурган» по паспорту АА 1062716, виданому 03.02.2017 в Республіці ОСОБА_5 терміном дії до 03.02.2024.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе дозволено було тимчасово перебувати на території України строком не більш як 90 днів протягом 180 днів. Даний громадянин також тимчасово перебував на території України в період з 11.02.2017 по 09.05.2017. Отже, з 18.09.2017 громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе перебуває з порушенням правил перебування на території України.

27.10.2017 громадянина ОСОБА_4 Іліе за порушення правил перебування на території України було притягнуто до відповідальності та складено адміністративний протокол серії ПР МЗП № 129384 за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 510 гривень які він сплатив.

Під час зясування обставин зазначених правопорушень разом з працівниками Національної поліції було встановлено, що зазначений вище транспортний засіб, яким керував особисто громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе, належить громадянину України ОСОБА_1 22.09.1970.

27.10.2017 року до Новомиколаївського районного сектору Управління ДМС України в Запорізькій області працівниками Національної поліції був запрошений громадянин ОСОБА_1 для надання пояснень щодо надання транспортного засобу громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе, який керував його транспортним засобом не маючи прав керування та перебуваючи з порушенням правил перебування на території України.

27.10.2017 року громадянина ОСОБА_1, за надання транспортного засобу іноземцю громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе який перебував з порушенням правил перебування на території України, було притягнуто до відповідальності та складено адміністративний протокол серії ПP МЗП № 129385 за ст. 206 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 5100 гривень.

В зазначеному протоколі громадянин ОСОБА_1 пояснив, що транспортний засіб, а саме автомобіль ВАЗ-21011 н.з. 55423НА він надав за дорученням громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе чим порушив статтю 206 КУпАП, про те що громадянин ОСОБА_4 перебуває з порушенням законодавства він не знав, та що свою провину визнає. Пояснення громадянин ОСОБА_8 писав в протоколі власноручно, йому були розяснені зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП про що в протоколі проставлені відповідні підписи.

Також з даного питання було надано пояснення від громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе, в якому він зазначив, що дійсно 27.10.2017 він керував автомобілем ВАЗ-21011, який придбав в громадянина ОСОБА_1 та має нотаріальну довіреність.

Твердження позивача про те, що не він надав автомобіль ОСОБА_4 Іліе, а хтось інший, відповідач вважає неправдивими, так як ОСОБА_4 має право керувати авто на власний розсуд та запитувати дозволу на це не повинен, оскільки має довіреність.

Виходячи з наведеного, відповідач вважає, що громадянин ОСОБА_1 не здійснив перевірку ОСОБА_4 Іліе, не знав законодавства України що регламентує перебування іноземців на території України та те, що вони можуть тимчасово перебувати не більше 90 днів протягом 180 днів, не усвідомлював усього цього, даючи йому нотаріальну довіреність строком на 5 років.

З вищенаведених підстав відповідач заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні повністю.

У судовому засіданні 10.11.2017 судом було проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, розглянувши матеріали та зясувавши обставини адміністративної справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши інші наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

27 жовтня 2017 року завідувачем Новомиколаївського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЗП № 129385, якою до ОСОБА_1 за вчинення проступку, передбаченого ст. 206 Кодексу України про адміністративні правопорушення, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн.

У постанові, що оскаржується, зазначено наступні обставини вчиненого правопорушення: «27.10.2017 о 11.00 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 надав громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе транспортний засіб, даний громадянин перебував з порушенням встановлених правил перебування іноземців в Україні (притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП)».

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ПР МЗП 129385 від 27.10.2017, що став підставою для накладення адміністративного стягнення на позивача, зафіксовані надані ним письмові пояснення, згідно з якими він надав транспортний засіб ВАЗ 21011 за дорученням громадянину ОСОБА_4 Іліе, чим порушив статтю 206 КУпАП, не знав, що даний громадянин перебуває з порушенням, та визнає свою вину.

Фактичні обставини вчиненого позивачем правопорушення у протоколі зазначені так: «27.10.2017 о 11.00 було встановлено, що гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 надав громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе ІНФОРМАЦІЯ_3 транспортний засіб, а саме ВАЗ 21011, д.н. 55423НА (нотаріальне доручення № 194 від 13.05.2016) 27.10.2017 гр. ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе керував особисто даним авто та перебував з порушенням встановлених правил перебування на території України (притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП)».

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Іліе підтвердили пояснення позивача та пояснили, що вони придбали у нього автомобіль ВАЗ 21011 за нотаріально посвідченою довіреністю від 13.05.2016 і з цього часу автомобіль постійно знаходився у володінні ОСОБА_6

ОСОБА_4 Іліе також пояснив, що він дійсно 27.10.2017 керував вищезазначеним автомобілем, не маючи права керування транспортним засобом, на прохання своєї співмешканки ОСОБА_6, а про причини порушення ним терміну тимчасового перебування в Україні пояснень не надав.

При цьому, свідок ОСОБА_6, яка є громадянкою України, пояснила, що 27.10.2017 саме вона передала автомобіль ОСОБА_4 Іліе, оскільки інша особа, якій вона зазвичай доручала керування цим автомобілем, у зазначений день не мав можливості керувати транспортним засобом.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

За правилом частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Невідповідність рішення субєкта владних повноважень будь-якому з перелічених критеріїв є підставою для його скасування.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 206 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за надання громадянами іноземцям та особам без громадянства житла, транспортних засобів, сприяння їх незаконній реєстрації, оформленню документів на проживання чи навчання, прийняттю на роботу, а також надання інших послуг на порушення встановлених правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і правил транзитного проїзду їх через територію України, якщо ці дії безпосередньо не повязані із незаконним переправленням осіб через державний кордон України.

Отже, диспозиція статті 206 КУпАП є відсильною і передбачає настання адміністративної відповідальності лише в тому разі, коли надання громадянами іноземцям та особам без громадянства житла, транспортних засобів, сприяння їх незаконній реєстрації, оформленню документів на проживання чи навчання, прийняттю на роботу, а також надання інших послуг були вчинені з порушенням передбачених чинним законодавством правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і правил транзитного проїзду їх через територію України.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України, визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI, яким не передбачено заборони надання іноземцям транспортних засобів незалежно від того, чи на законних підставах вони перебувають на території України.

При цьому, суд зазначає, що останні зміни до статті 206 КУпАП вносилися Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань міграції» від 05.04.2011 № 3186-VI, що набрав чинності 05.05.2011.

Водночас до 06.03.2012 в Україні чинним були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 № 1074 Правила вїзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію. Цими Правилами встановлювалася заборона надання стороною, що приймає, іноземцям житла, роботи, транспортних засобів чи інших послуг, якщо це тягне за собою порушення даних Правил (п. 36).

З 07.03.2012 по теперішній час в Україні чинним є Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, який не містить заборони аналогічної тій, що була передбачена пунктом 36 Правил вїзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 № 1074. Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 була визнана такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 № 1074.

Таким чином, на теперішній час правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і правила транзитного проїзду їх через територію України не містять заборони надання іноземцям, які втратили підстави для подальшого перебування в Україні, зокрема транспортних засобів.

Отже, диспозиція статті 206 КУпАП, в частині заборони надання іноземцям транспортних засобів, на теперішній час є такою, що не узгоджується з нормами Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI та Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, а відтак можливість настання адміністративної відповідальності за такі дії на теперішній час виключається.

Крім цього, суд визнає обґрунтованими доводи позивача про те, що в постанові про накладення адміністративного стягнення від 27.10.2017 серії ПН МЗП № 129385 відсутні відомості про дату, час та місце фактичної передачі ним транспортного засобу громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе, оскільки оформлення нотаріально посвідченої довіреності із зазначенням кількох повірених осіб не може бути підтвердженням факту передачі транспортного засобу комусь із них, а з вищенаведених показань свідків випливає, що автомобіль було передано ОСОБА_6, у володінні якої він перебував з 13.05.2016.

Відсутність у постанові про накладення адміністративного стягнення та в протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про дату вчинення адміністративного правопорушення, свідчить про неповне зясування відповідачем істотних обставин справи, без яких неможливо визначити, чи було дотримано строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, та чи було враховано під час розгляду справи положення п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідач не надав суду доказів того, що на момент оформлення довіреності від 13.05.2016 ОСОБА_4 Іліе перебував на території України без законних підстав, а також доказів, якими б підтверджувався факт передачі позивачем автомобіля саме ОСОБА_4 Іліе в той час, коли він втратив підстави для перебування в Україні та з метою порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і правил транзитного проїзду їх через територію України. Водночас, суд визнає сумнівною і саму можливість використання громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_4 Іліе довіреності від 13.05.2016, в якій імя другого повіреного вказано як «Пламадяла Ілля Миколайович».

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач у даній справі не надав суду жодних доказів на спростування пояснень позивача та показань свідків, а також на підтвердження обґрунтованості постанови про накладення адміністративного стягнення, що оскаржується.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 27 жовтня 2017 року серії ПН МЗП № 129385, була винесена при неповному зясуванні обставин справи про адміністративне правопорушення, є необґрунтованою, а отже незаконною та підлягає скасуванню.

Таким чином, суд визнає адміністративний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, у справі відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 4, 7 12, 14, 86, 94, 98, 158 163, 171-2 КАС України, суд

постановив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до завідувача Новомиколаївського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

2. Визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 27 жовтня 2017 року серії ПН МЗП № 129385, винесену завідувачем Новомиколаївського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області ОСОБА_2, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення за ст. 206 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн. (пять тисяч сто гривень 00 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання постанови у повному обсязі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.С. Гасанбеков