Справа № 645/4632/17
Суддя: Шарко О. П.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/4632/17
Провадження № 2-а/645/199/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Шарко О.П. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради протизаконними в частині недонарахування та недоплати йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня, як інваліду війни 2-ї групи за 2017 рік, зобовязати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради здійснити доплату на користь ОСОБА_1 частину недонарахованої щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня як інваліду війни 2-ї групи за 2017 рік у сумі 7396грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є інвалідом війни 2-ї гр. на підставі посвідчення серія Є №071687. Знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради. Згідно з частиною пятою статті 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (3551-XII) позивачу щорічно повинна надаватися одноразова грошова допомога до 5-го травня, як інваліду війни 2-ї групи, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до частини першої статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (1058- IV) мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлену законом. У відповідності до статті 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік (1801-VIII від 21.12.2016 р) встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 1 травня -1312 гривень., що є мінімальною пенсією за віком (МПзВ). Отже, розмір щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня, на думку позивача, повинен складати: 8 МПзВх 1312 грн = 10496 грн., однак, відповідач цю допомогу виплатив в сумі 3100 грн., на думку позивача, недоплата йому складає: 10496 3100 = 7396 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.10.2017 року було відкрито скорочене провадження в адміністративній справі, а відповідачу запропоновано у десятиденний строк з дня одержання ухвали та копій документів подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову.

6 листопада 2017 року до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач зазначив, що 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п.26, згідно з якимнорми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статусветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку тарозмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявнихфінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондівзагальнообов'язкового державного соціального страхування. Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. У разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Ураховуючи те, що останнім в часі є Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014, тому пріоритетними у спірних правовідносинах є положення саме цього Закону. Таким чином, із набуттям чинності Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 року, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст. 13 Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України роз'яснено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності, який передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. На виконання положень вищевказаного закону Кабінетом Міністрів України прийнято 05.04.2017 року постанову № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». Відповідно до п. 1 зазначеної Постанови у 2017 році інвалідам війни та колишнім малолітнім вязням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин виплачується разова грошова допомога до 5 травня у таких розмірах: 1 групи - 3500 гривень; II групи - 3100 гривень; III групи - 2700 гривень. Відповідно до п. 3.2.3 Положення про Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 року № 7/15 «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради 7 скликання» із змінами (далі - Положення) одним із завдань Управління є призначення соціальних допомог та компенсацій, інших соціальних виплат, надання субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово- комунальних послуг та придбання скрапленого газу і побутового палива, а також надання встановлених законодавством пільг та гарантій за соціальною ознакою. Управлінням, ураховуючи п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, який не визнано неконституційним, постанову Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2017 році було призначено гр. ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2017 рік у розмірі 3100 грн. та направлено інформацію до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, для нарахування та виплати призначеної допомоги. Кошти у розмірі 3100 грн. позивачем отримано, про що зазначено ним у позовній заяві.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження відповідно до ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та письмові пояснення сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом війни 2-ї гр. на підставі посвідчення серія Є №071687. Знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради.

Позивачу було проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни до 05 травня 2017 року у розмірі 3100 грн. Вказана обставина доказуванню не підлягає, оскільки в силу ч.3 ст.72 КАС України визнається сторонами і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Позивач 6 жовтня 2017 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради з письмовою заявою, де просив перерахувати та виплатити йому недоплачену суму грошової допомоги.

Частиною 5 ст. 13 Закону № 3551-ХІІ визначено, що інвалідам війни щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

При цьому, положеннями ст. 17 цього Закону № 3551-ХІІ установлено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджету.

Згідно з ч. 1 ст. 17-1 Закону № 3551-ХІІ щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року (далі Закон № 79-VIII, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону № 79-VIII, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого Законом № 3551-ХІІ.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову № 223, підпунктом 2 пункту якої визначено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої, зокрема Законом № 3551-ХІІ,здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад у таких розмірах: < > інвалідам війни II групи - 3100 гривень.

На час здійснення позивачу виплати зазначеної допомоги положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) в установленому порядку не визнані, тобто є діючими.

Суд зазначає, що на залежність розмірів соціальних виплат і соціальних послуг від фінансових можливостей держави вказував Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 та від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008.

Аналогічні положення відображені у статті 22 Загальної декларації прав людини, згідно з якою кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави; а також у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обовязок держав забезпечувати здійснення цих прав у максимальних межах наявних ресурсів (стаття 2).

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський Суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії».

Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобовязана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державною, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 1-11/2012 принцип законності під час вирішення справ про соціальний захист громадян передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

За приписами частини 2 статті 8 КАС України суд застосовує верховенство права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у наступній практиці Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» у рішенні від 07 липня 1989 року Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» цей Суд зазначив, що, зясовуючи, чи існує позитивне зобовязання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

Отже, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку про відсутність правових підстав для зобовязання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та сплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни ІІ групи в інший порядок і розмірах, ніж визначено ч. 5 ст. 13 Закону № 3551-ХІІ та постановою КМУ № 223.

Окрім зазначеного, суд зауважує, що цим урядовим актом Кабінету Міністрів України врегульовано питання виплати разової грошової допомоги у 2017 році ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 17, 18, 69,71, 86, 94, 158-163, ч.1 п.2 ст.183-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами та іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя: