Справа № 804/6698/17(364зп-17/804/6698/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"21" листопада 2017 р.Справа № 804/6698/17(364зп-17/804/6698/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Чумака С. Ю., Шальєвої В.А.,

секретарі судового засідання: Федосєєвій Ю.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року у справі №804/6698/17 за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 17.10.2017 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, (третя особа - ОСОБА_6), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Царичанського селищної ради Царичанського району Дніпропетровській області за його заявою від 04.05.2017 року, зареєстрованою відповідачем 25.05.2017 року під вх.№ Р-5294/0/5-17;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Царичанського селищної ради Царичанського району Дніпропетровській області за його заявою від 04.05.2017 року, зареєстрованою відповідачем 25.05.2017 року під вх.№Р-5294/0/5-17.

Разом з адміністративним позовом було подано клопотання про забезпечення позову, в якому просив заборонити Держгеокадастру в Дніпропетровській області та його структурному підрозділу Держгеокадастру в Царичанському районі до вирішення справи по суті, надавати висновок щодо погодження проекту землеустрою, або реєстрацію спірної земельної ділянки (надання кадастрових номерів) ОСОБА_6.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення клопотання про забезпечення адміністративного позову.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Позивач та третя особа в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, або унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів. Також суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Виходячи з аналізу наведеної норми процесуального права, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення субєкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до субєкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обовязковою для виконання.

Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Правова позиція по даному питанню висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Предметом спору у даній справі є визнання протиправною бездіяльності відповідача та ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Царичанського селищної ради Царичанського району Дніпропетровській області за клопотанням ОСОБА_7 за заявою від 04.05.2017 року, зареєстрованою відповідачем 25.05.2017 року під вх. № Р-5294/0/5-17, а також зобовязання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Царичанського селищної ради Царичанського району Дніпропетровській області за клопотанням ОСОБА_5 за заявою від 04.05.2017 року, зареєстрованою відповідачем 25.05.2017 року під вх. № Р-5294/0/5-17.

Обґрунтовуючи своє клопотання про забезпечення позову, позивач зазначив, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та законним інтересам, а також зазначив, що він намагається отримати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області. Відповідач не розглядав клопотання позивача, а в цей час наказом від 07.06.2017 року надав дозвіл громадянину ОСОБА_6 на розробку ділянки, яка у своїй частині накладається на ділянку позивача.

Встановлення таких обставин судом при вирішенні клопотання про забезпечення позову буде по своїй природі вирішенням справи по суті, що є неприпустимим.

Дослідивши наведені у клопотанні позивача аргументи, оцінивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також не подано суду належних та допустимих доказів наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам позивача, неможливості їх захисту після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, або необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також, судом не встановлено очевидності ознак протиправності рішень, дій чи бездіяльності відповідача.

Отже, надаючи юридичну оцінку заявленому клопотанню про забезпечення позову та прийнятому судом першої інстанції за таким клопотанням рішенню, відповідно до статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не обґрунтовано підстави для забезпечення адміністративного позову та матеріали справи такі підстави не підтверджуються.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року у справі № 804/6698/17 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року у справі № 804/6698/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

В повному обсязі ухвалу складено 22 листопада 2017 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: В.А. Шальєва