Справа № 203/1484/17
Суддя: Католікян М. О.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №203/1484/17
Провадження №2-а/0203/203/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

у с т а н о в и в:

14 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є громадянином ОСОБА_2 Федерації. 15.04.2015 року позивачем на митну територію України через пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка» у зоні діяльності Харківської митниці ДФС тимчасово було ввезено транспортний засіб марки «BMW X6» (реєстраційний №О201МЕ750, кузов №X4XFH611500B46963). 23.11.2016 року відповідачем було ухвалено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 485 Митного кодексу України (далі МК) з накладенням штрафу в сумі 1 933 034,13 грн. Постанову обґрунтовано тим, що позивач є резидентом і не мав права на пільги громадянина-нерезидента при ввезенні транспортного засобу на митну територію України. Ухвалену постанову позивач вважає протиправною, оскільки він не є резидентом України у розумінні закону. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання постанови від 23.11.2016 року протиправною та її скасування. Разом з позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, пославшись на те, що отримав копію постанови лише 09.03.2017 року (а.с.а.с. 1 5, 27, 28).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, а представник відповідача заперечував проти їх задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.04.2015 року позивачем на митну територію України через пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка» у зоні діяльності Харківської митниці ДФС каналом «зелений коридор» тимчасово було ввезено транспортний засіб марки «BMW X6» (реєстраційний №О201МЕ750, кузов №X4XFH611500B46963).

При ввезенні автомобіля позивачем було складено заяву про видачу посвідчення на реєстрацію транспортного засобу, ввезеного для особистих сімейних потреб, зазначивши у ній, що мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Радянська, 48/105 (а.с. 43).

23 листопада 2016 року відповідачем було ухвалено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 485 МК з накладенням штрафу в сумі 1 933 034,13 грн. Постанову обґрунтовано тим, що позивач залишається громадянином України і є її резидентом, отже не мав права на пільги громадянина-нерезидента при ввезенні транспортного засобу на митну територію України. (а.с.а.с. 9 12).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом 26.09.2017 року у цій справі було постановлено ухвалу, у якій суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те що позивач порушив строк звернення до суду з поважної причини (несвоєчасне отримання копії оскарженої постанови) (а.с.а.с. 83, 84).

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне поновити позивачеві строк звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Аналізуючи визначені у позовній заяві підстави для її задоволення, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 380 МК тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

У відповідності з підпунктом «в» пункту 50 статті 4 МК резиденти це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

За змістом пункту 45 статті 4 МК постійним місцем проживання є місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

Пунктом 1 статті 2 Закону України від 18.01.2001 року №2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі Закон №2235-ІІІ) передбачено, що одним з принципів, на яких ґрунтується громадянство України, є принцип єдиного громадянства, згідно з яким, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Правила виходу з громадянства України або втрати такого громадянства визначено статтями 18, 19 Закону №2235-ІІІ.

Судом встановлено, що позивач є громадянином України, оскільки не вийшов з громадянства України та не втратив його, у розумінні статей 18, 19 Закону №2235-ІІІ. Цю обставину додатково підтвердив і представник позивача, який пояснив, що позивач загубив паспорт громадянина України, а тому й не звернувся до відповідного органу Державної міграційної служби України із заявою про вихід з громадянства України.

Таким чином, у правових відносинах з Україною в особі відповідача позивач визнається виключно громадянином України (стаття 2 Закону №2235-ІІІ).

При цьому під час ввезення автомобіля на митну територію України у заяві про видачу посвідчення на реєстрацію транспортного засобу, що ввозиться для особистих сімейних потреб, позивач добровільно вказав, що мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Радянська (тепер Гетьманська), 48/105.

Ураховуючи викладене, висновок відповідача про те, що позивач є резидентом, є цілком обґрунтованим. Такий висновок побудовано на аналізі двох обставин, установлених відповідачем при складанні протоколу про порушення митних правил та ухваленні рішення за ним, а саме: зазначення позивачем місця проживання на території України (без зазначення, що це місце тимчасового проживання) та наявність у нього статуса громадянина України.

Саме сукупність цих двох обставин дала відповідачеві підстави цілком правомірно вважати позивача резидентом, у розумінні статті 4 МК, та дійти висновку про наявність ознак, правопорушення, передбаченого статтею 485 МК.

Питання порушення відповідачем процесуальних норм при притягненні позивача до адміністративної відповідальності останнім перед судом не порушено.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого у справі позову.

У порядку статті 94 КАС судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 7 12, 17 19, 86, 158 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом.

ОСОБА_1 у позові до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 254 КАС, і може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її ухвалення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС, а також ухвалення постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то 10-денний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення 5-денного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2017 року.

Суддя М.О. Католікян