Справа № 242/3462/17
Суддя: Владимирська І. М.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/3462/17
Провадження № 2-а/242/257/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Владимирської І.М., розглянувши у письмовому провадженні в м. Селидове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 06.07.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, в якому зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою від 12.06.2017 року про призначення пенсії у відповідності з вимогами п. «а, б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Заява була розглянута відповідачем і було прийнято рішення від 14.07.2017 року № 55 про відмову в призначенні пенсії через відсутність у нього необхідного пільгового стажу роботи за списком № 2 12 років 6 місяців. Це зокрема обумовлено тим, що до та пільгового стажу за списком № 1 не зараховано період його роботи на підприємстві ПАТ «Шахта імені ОСОБА_3» з 17.05.1983 року по 19.07.1984 року та за списком № 2 на підприємстві Локомотивне депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці з 25.07.1980 року по 31.10.1980 року, з 08.08.1984 року по 31.12.1991 року через те, що вищевказані підприємства хоча і перереєструвалися на підконтрольну українській владі територію, натомість первинні документи знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що унеможливлює проведення зустрічної перевірки первинних документів. Вважає дії щодо відмови в призначені йому пенсії за віком відповідно до вимог п. «а, б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» порушують його право на пенсію, просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо не зарахування періодів його роботи на підприємстві ПАТ «Шахта імені ОСОБА_3» з 17.05.1983 року по 19.07.1984 року за списком № 1 та на підприємстві Локомотивне депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці з 25.07.1980 року по 31.10.1980 року, з 08.08.1984 року по 31.12.1991 року за списком № 2 до пільгового стажу, зобовязати відповідача зарахувати до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «а, б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вищевказані періоди та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та зазначив, що 12.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області про призначення пенсії відповідно до вимогами п. «а, б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпеченні», п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж ОСОБА_1. на момент звернення склав 38 роки 02 місяці 17 днів, із них пільгової стаж роботи за вислугу років складає 06 років 00 місяців 12 днів. Рішенням ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області від 14.07.2017 року № 55 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, це обумовлено зокрема тим, що до пільгового стажу позивача не було зараховано періоди його роботи за списком № 1 на підприємстві ПАТ «Шахта імені ОСОБА_3» з 17.05.1983 року по 19.07.1984 року та за списком № 2 на підприємстві Локомотивне депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці з 25.07.1980 року по 31.10.1980 року, з 08.08.1984 року по 31.12.1991 року через те, що вищевказані підприємства хоча і перереєструвалися на підконтрольну українській владі територію, натомість первинні документи знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що унеможливлює проведення зустрічної перевірки первинних документів. З огляду на те, що у ОСОБА_1 відсутній необхідний пільговий стаж роботи 12 років 6 місяців, рішенням від 14.07.2017 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за зниженням пенсійного віку за нормами п. «а, б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпеченні», п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Просить відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обовязком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. У разі невідповідальності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 12.06.2017 року ОСОБА_1 надав до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області документи для призначення пенсії за віком відповідно до п. «а, б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 р. XV Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області від 14.07.2017 року № 55 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до вимог п. «а, б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», у звязку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за списком № 2 - 12 років 6 місяців. Це зокрема обумовлено тим, що до пільгового стажу позивача не було зараховано періоди його роботи за списком № 1 на підприємстві ПАТ «Шахта імені ОСОБА_3» з 17.05.1983 року по 19.07.1984 року та за списком № 2 на підприємстві Локомотивне депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці з 25.07.1980 року по 31.10.1980 року, з 08.08.1984 року по 31.12.1991 року через те, що вищевказані підприємства хоча і перереєструвалися на підконтрольну українській владі територію, натомість первинні документи знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що унеможливлює проведення зустрічної перевірки первинних документів..

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України № 3108-IV від 17.11.2005 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування») положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 21 року 6 місяців, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Відповідно до трудової книжки серія БТ-І № 4106326 ОСОБА_1 з 17.05.1983 року по 19.07.1984 року працював на підприємстві ПАТ «Шахта імені ОСОБА_3» у якості підземного машиніста електровозу з повним робочим днем в шахті; з 25.07.1980 року по 31.10.1980 року, з 08.08.1984 року по 31.12.1991 року на підприємстві Локомотивне депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці у якості помічника машиніста електровозу та машиністом електровозу.

Суд зазначає, що наведені записи в трудовій книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день. Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Постановою КМУ від 12.06.1993 р. № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в п. 1.2 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Згідно довідки про пільговий характер роботи № 113 від 06.03.2017 року ОСОБА_1 працював з 17.05.1983 року по 19.07.1984 року на підприємстві ПАТ «Шахта імені ОСОБА_3» на посаді підземного машиніста електровозу з повним робочим днем в шахті, що передбачено Списком № 1, затвердженого постановою Ради міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173.

Згідно довідки про пільговий характер роботи № 02/76 від 14.03.2017 року ОСОБА_1 працював з 25.07.1980 року по 31.10.1980 року, з 08.08.1984 року по 31.12.1991 року на підприємстві в Локомотивному депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці на посадах помічника машиніста електровозу та машиністом електровозу, що передбачено Списком № 2, затвердженого постановою Ради міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173.

Суд вважає, неправомірними дії відповідача щодо неприйняття вищевказаних довідок у якості підтвердження пільгового стажу роботи позивача, оскільки вони містять в собі всі необхідні реквізити, печатки юридичних осіб та підписи посадових осіб, в звязку з чим, не викликають у суду сумніву щодо їх достовірності та справжності.

Стосовно твердження представника відповідача, що для підтвердження стажу роботи позивачем було надано довідки підприємствами, первинні документи яких знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження, які не можуть бути враховані для призначення пенсії, оскільки ці довідки згідно чинного законодавства України неможливо перевірити, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Слід зауважити, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

В звязку з чим, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірним дій УПФУ в м. Авдіївка Донецької області щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів його роботи за списком № 1 на підприємстві ПАТ «Шахта імені ОСОБА_3» з 17.05.1983 року по 19.07.1984 року та за списком № 2 на підприємстві Локомотивне депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці з 25.07.1980 року по 31.10.1980 року, з 08.08.1984 року по 31.12.1991 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд звертає увагу, що позивачем при зверненні до суду заявлені позовні вимоги щодо визнання неправомірним та скасування рішення УПФУ в м. Авдіївка Донецької області від 14.07.2017 року № 55, натомість, враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України, вищевказане рішення підлягає скасування, як протиправне.

Слід також зазначити, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб'єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

У такому випадку, суд може лише зобовязати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 3, 19, 22, 55 Конституції України, ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-112, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення» суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області від 14.07.2017 року № 55 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а, б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за списком № 1 період його роботи на підприємстві ПАТ «Шахта імені ОСОБА_3» з 17.05.1983 року по 19.07.1984 року.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за списком № 2 періоди його роботи в Локомотивному депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці з 25.07.1980 року по 31.10.1980 року, з 08.08.1984 року по 31.12.1991 року.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.06.2017 року № 666 з урахуванням до пільгового стажу за списком №1 періоду його роботи на підприємстві ПАТ «Шахта імені ОСОБА_3» з 17.05.1983 року по 19.07.1984 року та до пільгового стажу за списком № 2 періодів його роботи в Локомотивному депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці з 25.07.1980 року по 31.10.1980 року, з 08.08.1984 року по 31.12.1991 року.

Стягнути з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївка Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадження або без виклику особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.М. Владимирьска