Справа № 757/45147/15-а
Суддя: Гладун Х. А.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя Гладун Х.А.,

при секретарі Кулакова І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову інспектора патрульної поліції УПП МВС України в м. Києві серії ПС 2 № 958404 від 17.11.2015 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити, за відсутністю у діях складу такого правопорушення.

В обґрунтування доводів позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що 17.11.2015 р., старшим інспектором патрульної поліції УПП МВС України в м. Києві капітаном поліції Богдановим М.Г. була винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. При цьому поліцейський патрульної поліції Богданов М.Г. неправомірно звинуватив його у порушенні вимог п. 5.11 ПДР, оскільки він не здійснював даного правопорушення, належних підтверджень факту скоєння правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП надано не було. Крім того, в порушення вимог ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення патрульним поліцейським не складався, хоча він і висловлював свою незгоду з правопорушенням, яке йому інкримінується. Зважаючи на те, що він не вчинив правопорушення, про яке йдеться в оскаржуваній постанові, яка не відповідає вимогам закону, а здобуті патрульним поліцейським «докази» є незаконними, оскільки були здобуті з порушенням ст.62 Конституції України, вважає, що така постанова підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених в ньому підстав та просив його задовольнити, надав додаткові письмові пояснення, що долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що оскаржувана постанова є законною та скасуванню не підлягає, дії поліцейського патрульної поліції є законними, вчиненими в межах наданих йому законом повноважень.

Допитаний як свідок в судовому засіданні інспектор патрульної поліції УПП в м. Києві ОСОБА_3 пояснила, що 17.11.2015 р. була в складі екіпажу разом з патрульним поліцейським Богдановим М.Г., який виносив оскаржувану постанову. Рухаючись по вул. Гетьмана вони побачили автомобіль, що стояв на зупинці громадського транспорту, але водія в автомобілі не було. Приблизно через 5 хв. до автомобіля підійшов чоловік з пакетом з «Нової почти». Інспектор патрульної поліції Богданов М.Г. повідомив його про порушення ПДР та склав постанову у справі про адміністративне правопорушення. Позивач будь-яких клопотань та заперечень при складанні постанови про адміністративне правопорушення не заявляв та не надавав, свою вину визнав, постанову підписав.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, пояснення свідка, дослідивши письмові докази у справі прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В ході судового засідання встановлено, що відносно позивача 17.11.2015 р. старшим інспектором патрульної поліції УПП МВС України в м. Києві лейтенантом поліції Богдановим М.Г. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, Серія ПС2 № 958404, згідно якої 17.11.2015 р., ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи транспортним засобом Infiniti FX 35, номерний знак НОМЕР_1, о 10-15 год. в м. Києві на вул. Гетьмана, здійснив зупинку у смузі для маршрутних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. На позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Правила ч.1 п. 3 ст. 288 КУпАП гарантують позивачу право на оскарження рішення відповідача у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексам України про адміністративні правопорушення.

При вирішенні адміністративного позову щодо оскарження дії суб'єкта владних повноважень суд у відповідності до положень ч.3 ст. 2 КАС України перевіряє чи прийнято воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують, в тому числі і патрульна поліція.

Положеннями ст. 23 вищевказаного Закону визначено обсяг повноважень поліції, згідно яких поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; живає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров'ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч. 1 ст. 30 вказаного Закону поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином посилання позивача на положення ст. 276 КУпАП є хибними.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 278 КУпАП, посадова особа при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно п. 17.1. Правил дорожнього руху України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

За змістом ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував факту зупинки автомобіля позивача у смузі для маршрутних транспортних засобів, але зазначив, що позивач здійснив вимушену зупинку, про що також міститься запис позивача в постанові про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1.10 ПДР, вимушена зупинка - це припинення руху транспортного засобу через його технічний стан або небезпеку, що створюється вантажем, який перевозиться, станом здоров'я водія (пасажира) або перешкодою на дорозі.

Згідно з п. 15.14 ПДР у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил, тобто ввімкнути аварійну світлову сигналізацію, установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що позивач здійснив саме вимушену зупинку у розумінні п. 1.10 ПДР суду не надано, що також підтверджується показаннями свідка та дослідженим у судовому засіданні технічним записом фіксування адміністративного правопорушення.

Крім того, зі змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що Позивач не заявляв будь-яких клопотань та зауважень при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення, постанову підписав.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки в його діях вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, стягнення накладено правомочним органом та в межах, встановленими Кодексом.

Крім того, позивач просить справу про адміністративне правопорушення щодо позивача закрити, за відсутністю у діях складу такого правопорушення.

Згідно п. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Відтак, вказані вимоги позивача про прийняти постанови, якою визнати його невинуватим у скоєнні адміністративного правопорушення є неналежним способом захисту, отже, не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7-14 ,18, 19, 71, 158, 160 - 163, 167, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч. 1 ст. 122, 251, 280, 283, 284 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

позов ОСОБА_1 до Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Гладун Х.А.