Справа № 817/1658/17
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2017 р.Р і в н е 817/1658/17
15год. 15хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 приватного підприємства фірма "Промсервіс"
до Головного управління ДФС у Рівненській області
про зобов'язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

Мале приватне підприємство фірма "Промсервіс" (далі - МППФ "Промсервіс") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ГУ ДФС у Рівненській області) про зобов'язання вчинення певних дій а саме:

- зобовязати Головне управління ДФС у Рівненській області зарахувати ОСОБА_3 приватному підприємству фірмі Промсервіс () податкові зобовязання за платіжними дорученнями № 2418 від 17.05.2016 року на суму 273985,00 грн., № 2428 від 18.05.2016 року на суму 148634,19 грн., № 2430 від 19.05.2016 року на суму 13361,96 грн., № 2427 від 17.05.2016 року на суму 83496,00 грн. № 2426 від 17.05.2016 року в сумі 36000,00 грн., № 2420 від 17.05.2016 року в сумі 14747,00грн., № 2425 від 17.05.2016 року в сумі 21893,00 грн., №2424 від 17.05.2016 року в сумі 23679,00грн., № 2423 від 17.05.2016 року на суму 4788,00 грн. в рахунок сплати акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року.

- зобовязати Головне управління ДФС у Рівненській області врахувати у інтегрованій картці обліку акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами наявну оплату цього податку з боку ОСОБА_3 приватного підприємства фірми Промсервіс () згідно з платіжними дорученнями № 2418 від 17.05.2016 року на суму 273985,00 грн., № 2428 від 18.05.2016 року на суму 148634,19 грн., № 2430 від 19.05.2016 року на суму 13361,96 грн., № 2427 від 17.05.2016 року на суму 83496,00 грн. № 2426 від 17.05.2016 року в сумі 36000,00 грн., № 2420 від 17.05.2016 року в сумі 14747,00грн., № 2425 від 17.05.2016 року в сумі 21893,00 грн., №2424 від 17.05.2016 року в сумі 23679,00грн., № 2423 від 17.05.2016 року на суму 4788,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю неврахування контролюючим органом податкових зобовязань МППФ "Промсервіс" за платіжними дорученнями № 2418 від 17.05.2016 року на суму 273985,00 грн., № 2428 від 18.05.2016 року на суму 148634,19 грн., № 2430 від 19.05.2016 року на суму 13361,96 грн., № 2427 від 17.05.2016 року на суму 83496,00 грн. № 2426 від 17.05.2016 року в сумі 36000,00 грн., № 2420 від 17.05.2016 року в сумі 14747,00грн., № 2425 від 17.05.2016 року в сумі 21893,00 грн., №2424 від 17.05.2016 року в сумі 23679,00грн., № 2423 від 17.05.2016 року на суму 4788,00 грн. в рахунок сплати акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року, у тому числі в інтегрованій картці платника податків.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити повністю.

Представник відповідача, з підстав вказаних у письмових запереченнях, позовні вимоги не визнала. Зазначила про правомірність неврахування вказаних платіжних доручень контролюючим органом, оскільки кошти до бюджету зараховано не було. Вказала на те, що контролюючі органи не уповноважені самостійно коригувати інформацію в інтегрованій картці.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у травні 2016 року МППФ Промсервіс було подано до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області, до Сарненської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області, до Дубенської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області, до Рівненської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області (Гощанське відділення), до Рівненської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області (Костопільське відділення), до Рівненської ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області (Здолбунівське відділення), до Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області (Острозьке відділення) декларації акцизного податку за квітень 2016 року.

Суми, задекларованого акцизного податку, що підлягає сплаті до бюджету, позивач сплатив повністю, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями, а саме: № 2418 від 17.05.2016 року на суму 273985,00 грн., № 2428 від 18.05.2016 року на суму 148634,19 грн., № 2430 від 19.05.2016 року на суму 13361,96 грн., № 2427 від 17.05.2016 року на суму 83496,00 грн., № 2426 від 17.05.2016 року в сумі 36000,00 грн., № 2420 від 17.05.2016 року в сумі 14747,00грн., № 2425 від 17.05.2016 року в сумі 21893,00 грн., №2424 від 17.05.2016 року в сумі 23679,00грн., № 2423 від 17.05.2016 року на суму 4788,00 грн. (а.с. 6-14).

Крім того, своєчасна та у повній мірі сплата акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року підтверджена Постановами Рівненського окружного адміністративного суду, що набули законної сили у справах № 817/900/16, № 817/901/16, № 817/919/16, № 817/920/16, №817/921/16, № 817/1022/16, № 817/308/17.

Разом із тим, органи ДФС, за результатами розгляду вказаних справ не зарахувати МППФ Промсервіс податкові зобовязання за вказаними платіжними дорученнями в рахунок сплати акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року та не врахували у інтегрованій картці обліку акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами наявну оплату цього податку з боку МППФ Промсервіс .

01 січня 2017 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII, відповідно до ст.191 та 193 якого оперативний облік у картках особових рахунків передано Головному управлінню ДФС у Рівненській області.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, ГУ ДФС у Рівненській області також не було взято до уваги те, що позивач сплатив акцизний податок за квітень 2016 року повністю та не враховано рішення судів у справах № 817/900/16, № 817/901/16, № 817/919/16, № 817/920/16, №817/921/16, № 817/1022/16, № 817/308/17.

Оцінивши за правилами ст. 86 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України визначено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 223.1 та 223.2 статті 223 Податкового кодексу України базовий податковий період для сплати акцизного податку відповідає календарному місяцю. Платник податку з підакцизних товарів (продукції), вироблених або переобладнаних на митній території України; імпортер алкогольних напоїв та тютюнових виробів; суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, який здійснює реалізацію підакцизних товарів; оптовий постачальник електричної енергії подає щомісяця не пізніше 20 числа наступного періоду контролюючому органу за місцем реєстрації декларацію акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 цього Кодексу.

Таким чином, останнім днем сплати акцизного податку є 30-ий день після звітного періоду.

Разом із тим, згідно з п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктами 129.6, 129.7 ст.129 Кодексу передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Суд зауважує, що чинним законодавством України передбачено, що обовязок платника податків по перерахуванню в бюджет суми податкового зобовязання пов'язаний з моментом сплати такого зобовязання.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що конституційний обовязок платника зі сплати податків слід вважати виконаним з часу подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджетної системи України на відповідний рахунок Державного казначейства грошових коштів з рахунку платника у банку за наявності у нього достатнього грошового залишку на день платежу.

При цьому, платник не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків до бюджету.

Отже, за наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обовязок зі сплати відповідної суми податкового зобовязання слід визнати виконаним незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.04.2017 року у справі № К/800/34289/16.

Як вбачається з матеріалів справи, судами у справах № 817/900/16, № 817/901/16, № 817/919/16, № 817/920/16, №817/921/16, № 817/1022/16, № 817/308/17, №817/85/17 було встановлено, що позивачем, на підставі платіжних доручень № 2418 від 17.05.2016 року на суму 273985,00 грн., № 2428 від 18.05.2016 року на суму 148634,19 грн., № 2430 від 19.05.2016 року на суму 13361,96 грн., № 2427 від 17.05.2016 року на суму 83496,00 грн. № 2426 від 17.05.2016 року в сумі 36000,00 грн., № 2420 від 17.05.2016 року в сумі 14747,00грн., № 2425 від 17.05.2016 року в сумі 21893,00 грн., №2424 від 17.05.2016 року в сумі 23679,00грн., № 2423 від 17.05.2016 року на суму 4788,00 грн. через розрахунковий рахунок у ПАТ «Фідобанк» перераховано до бюджету акцизний податок за квітень 2016 року повністю та вчасно.

Відтак, позивач сплатив визначену ним суму акцизного податку за квітень 2016 року, та у строк, встановлений податковим законодавством.

Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч.1 ст.72 КАС України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем належно виконано податковий обовязок з перерахування акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року.

Разом з тим, організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування визначено Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за № 751/28881 (далі Порядок № 422).

Відповідно до змісту п. 2 розділу I Порядку № 422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Згідно з п. 3 розділу I Порядку № 422 оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

За змістом п. 2 глави 1 розділу II Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Пунктом 1 глави 1 розділу III Порядку № 422 передбачено, що для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органів Казначейства у процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файла @B; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Тобто, у картках особових рахунків відображається повна хронологія нарахувань податкових зобовязань, їх сплата тощо, проте Порядок № 422 не визначає процедуру здійснення дій відповідними органами ДФС при наявності обставин, встановлених п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України, тобто незарахування до бюджету сплачених платником податків своїх податкових зобовязань з вини банку.

При цьому, відповідно до змісту п. 5 розділу I Порядку № 422, у разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Отже, з вказаної норми вбачається, що відповідач має можливість здійснювати відповідні коригування облікових показників ІКП у ручному режимі у разі необхідності.

В той же час, відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява № 33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І).

Отже, відсутність національного законодавства, яке б регулювало порядок відображення в інтегрованій картці обліку платника акцизного податку сплату податку платником у випадку, коли така сплата здійснена через банківську установу, однак ці кошти з незалежних від платника обставин не були зараховані на відповідний рахунок Державного казначейства, не може слугувати підставою для не відображення цієї сплати у відповідній картці обліку.

Враховуючи відсутність процедури здійснення дій відповідними органами ДФС при наявності обставин, встановлених п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України та той факт, що позивачем вчинені всі необхідні дії для фактичної сплати податкового зобовязання з акцизного податку за квітень 2016 року, суд вважає, що через нездатність забезпечити звільнення позивача від відповідальності, на що він має право за Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», держава, в особі відповідача, поклала на нього надмірний та неспіврозмірний податковий тягар, порушивши таким чином свої зобовязання за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Крім того, незарахування позивачу податкових зобовязань на вказану суму згідно з зазначеними платіжними дорученнями та не врахування у картках обліку по акцизному податку наявної оплати цього податку з боку платника податків призводить до обліку за позивачем податкового боргу на таку суму, що має наслідком необхідність повторно сплатити таку ж суму, тобто фактично є подвійним оподаткуванням заявленої у податкових деклараціях з акцизного податку за квітень 2016 року суми.

Враховуючи те, що судам відведено ключову роль у забезпеченні ефективного захисту прав, гарантованих Конвенцією, саме суди та прирівняні до них інституції вважаються, як правило, тими ефективними засобами захисту на національному рівні, до яких за Конвенцією потрібно звертатися за захистом своїх прав, перш ніж шукати підтримку в Європейському суді з прав людини (див. рішення щодо прийнятності від 17.12.2002 у справі Воробйова проти України, заява № 27517/02; рішення щодо прийнятності від 18.05.2004 у справі Архипов проти України, заява № 25660/02), суд приходить до висновку, що зобовязання відповідача зарахувати позивачу податкові зобовязання за платіжними дорученнями № 2418 від 17.05.2016 року на суму 273985,00 грн., № 2428 від 18.05.2016 року на суму 148634,19 грн., № 2430 від 19.05.2016 року на суму 13361,96 грн., № 2427 від 17.05.2016 року на суму 83496,00 грн. № 2426 від 17.05.2016 року в сумі 36000,00 грн., № 2420 від 17.05.2016 року в сумі 14747,00грн., № 2425 від 17.05.2016 року в сумі 21893,00 грн., №2424 від 17.05.2016 року в сумі 23679,00грн., № 2423 від 17.05.2016 року на суму 4788,00 грн. в рахунок сплати акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року, відповідатиме положенням практики Європейського суду з прав людини та буде належним способом відновлення порушеного права позивача.

Аналогічну правову позицію було викладено Вищий адміністративним судом України в ухвалі від 14.02.2017 року у справі № К/800/31650/16.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, а також зважаючи на те, що обраний позивачем спосіб захисту є єдиним можливим та ефективним засобом правового захисту та, відповідно, відновить порушені права позивача у повному обсязі, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи наведене, позивачу слід присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області 3200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 11176 від 01.11.2017 (а.с. 2).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Зобовязати Головне управління ДФС у Рівненській області зарахувати ОСОБА_3 приватному підприємству фірма "Промсервіс" () сплачені податкові зобовязання за платіжними дорученнями № 2418 від 17.05.2016 на суму 273985,00 грн., № 2428 від 18.05.2016 на суму 148634,19 грн., № 2430 від 19.05.2016 на суму 13361,96 грн., № 2427 від 17.05.2016 на суму 83496,00 грн., № 2426 від 17.05.2016 на суму 36000,00 грн., № 2420 від 17.05.2016 на суму 14747,00 грн., № 2425 від 17.05.2016 на суму 21893,00 грн., № 2424 від 17.05.2016 на суму 23679,00 грн., № 2423 від 17.05.2016 на суму 4788,00 грн. в рахунок сплати акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за квітень 2016 року.

Зобовязати Головне управління ДФС у Рівненській області врахувати в інтегрованій картці обліку акцизного податку з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами наявну оплату цього податку зі сторони ОСОБА_3 приватного підприємства фірма "Промсервіс" () згідно з платіжними дорученнями № 2418 від 17.05.2016 на суму 273985,00 грн., № 2428 від 18.05.2016 на суму 148634,19 грн., № 2430 від 19.05.2016 на суму 13361,96 грн., № 2427 від 17.05.2016 на суму 83496,00 грн., № 2426 від 17.05.2016 на суму 36000,00 грн., № 2420 від 17.05.2016 на суму 14747,00 грн., № 2425 від 17.05.2016 на суму 21893,00 грн., № 2424 від 17.05.2016 на суму 23679,00 грн., № 2423 від 17.05.2016 на суму 4788,00 грн.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 приватного підприємства фірма "Промсервіс" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 3200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зозуля Д.П.