Справа № 643/12913/17
Суддя: Довготько Т. М.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/453/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2017 року Суддя Московського районного суду м.Харкова Довготько Т.М. розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова, як адміністративного суду, з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить суд визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні йому перерахунку щомісячного довічного утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, на підставі довідок Апеляційного суду Харківської області №03-55/46 від 13.03.2017року та №03-55/47 від 13.03.2017року; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 90 % з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання з 17.09.2016року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 30039грн.16коп. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №03-55/46 від 13.03.2017року, а з 01.12.2016року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 33009грн.16коп. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №03-55/47 від 13.03.2017року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він постановою Верховної Ради України від 08.09.2016року №1513-VIII у звязку з поданням заяви про відставку та відповідно до пунктів 2,9 ч.5 ст.126 Конституції України його було звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області, а наказом голови Апеляційного суду Харківської області від 16.09.2016року №04-03/78-ос відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області. Перебуває на обліку УПФУ в Московському районі м.Харкова та отримує довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. 24.03.2017року він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання з 17.09.2016року, виходячи із розміру заробітної плати 30039грн. 16коп., а з 01.12.2016року, виходячи з розміру заробітної плати 33009грн. 16 коп. 03.04.2017року було отримано лист УПФУ в Московському районі м.Харкова №25/м-3 від 03.04.2017року, яким повідомлено про прийняття рішення про відмову в перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання. Вказане рішення вважає таким, що суперечить нормам діючого законодавства.

Відповідач надіслав до суду заперечення, в яких просить в частині позовних вимог за період з 17.09.2016року по 03.04.2017року залишити без розгляду, в іншій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1513-VIII у звязку з поданням заяви про відставку та відповідно до пунктів 2 та 9 ч.5 ст.126 Конституції України ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області, а наказом голови Апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2016 року №04-03/78-ос відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Московському районі м.Харкова як суддя у відставці Апеляційного суду Харківської області та отримує довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

24.03.2017року, у звязку зі збільшенням з 01 грудня 2016 року розміру мінімальної заробітної плати, а відповідно і збільшенням розміру грошової винагороди працюючого на відповідній посаді судді, позивач звернувся до УПФ України в Московському районі м.Харкова з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді, починаючи з моменту виникнення права на перерахунок. До заяви були долучені відповідні довідки Апеляційного суду Харківської області від 13.03.2017року та лист Апеляційного суду Харківської області.

28 березня 2017 року Протоколом УПФУ в Московському районі м. Харкова по розгляду спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсії від 28.03.2017року, відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Свою відмову відповідач, з посиланням на ст.ст. 141, 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року, мотивував тим, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу грошового утримання (суддівської винагороди) з розміру якої визначається щомісячне довічне грошове утримання судді, а тому підстави для врахування її в заробіток для обчислення щомісячного довічного грошового утримання відсутні.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 8 частини 5 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом статті 126 Конституції України положення ч.3 ст. 11 Закону України "Про статус суддів" у взаємозв'язку з ч.8 ст. 14 Закону України "Про судоустрій України" (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України "Про статус суддів". Згідно з ч.1 ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Крім того, статтею 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453- УІ (IX розділ) передбачено надання суддям щорічної оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачено і ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-УІІІ (IX розділ), на норми якого посилається відповідач, тобто виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер.

До того ж, відповідно до п.п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Частиною 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-УІ, з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, й виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, і вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами ч.3 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З правил діючої Інструкції № 5 "Зі статистики заробітної плати" вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до заохочувальних і компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

З наявних в матеріалах справи довідок Апеляційного суду Харківської області №03-55/47 від 13 березня 2017 року та №03-55/46 від 13 березня 2017 року та Листа Апеляційного суду Харківської області від 21.03.2017року №03-55/78 вбачається, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення, включена в оподатковуваний дохід судді, входить до фонду оплати праці, тобто є складовою винагороди судді.

Крім того, згідно зі ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і ст.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Наведений правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 березня 2015 року у справі №21-70а15, яка в силу вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З наявних в матеріалах справи довідок Апеляційного суду Харківської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 вбачається, що з матеріальної допомоги на оздоровлення отриманої позивачем, утримувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, яка виплачувалася позивачу і з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відносяться до складу суддівської винагороди, з якого обчислюється пенсія, а тому у відповідача відсутні правові підстави для відмови позивачеві у перерахунку пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення,

У Рекомендації Комітету Міністрів ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Таким чином, посилання відповідача на те, що при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання слід керуватись положеннями ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно з якими матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, а тому підстави для врахування її при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання відсутні, є помилковими.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки з допомоги на оздоровлення, яка виплачується суддям під час надання щорічної відпустки, утримано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зазначена допомога підлягає включенню до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, а отже позов підлягає задоволенню.

Що стосується доводів відповідача про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду, то суд вважає їх безпідставними, оскільки позивач звернувся із заявою про перерахунок йому пенсії до відповідача у березні 2017 року, про відмову у перерахунку пенсії позивач дізнався у квітні 2017року (як вбачається із супровідного листа про направлення позивачу копії Протоколу від 28.03.2017року). Таким чином, позивач звернувся до суду в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст.99 КАС України.

Керуючись ст. 19, 21,46, 64, 68, 126, 130 Конституції України, ст.ст. 2, 10, 11, 71, 86, 94, 99, 100, 158-167, 183-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, на підставі довідок Апеляційного суду Харківської області № 03-55/46 від 13 березня 2017 року та № 03-55/47 від 13 березня 2017 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 90 % з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання з 17 вересня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 30039,16 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №03-55/46 від 13 березня 2017 року, а з 01 грудня 2016 виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді 33009,16 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області № 03-55/47 від 13 березня 2017 року, без обмеження граничного розміру та з урахуванням раніше сплачених сум.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Московський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.М. Довготько