Справа № 806/2727/17
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Житомир справа № 806/2727/17

категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Романченка Є.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання повторно розглянути клопотання від 04.09.17 та прийняти рішення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду його клопотання від 04.09.2017 та зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04.09.2017 та прийняти рішення, згідно вимог ст. 123 Земельного кодексу України. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 указував, що листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 29 вересня 2017 року № Г-13246/0-10855/6-17 йому відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою на підставі постанови КМУ № 413 від 07.06.17. На думку позивача, така відмова є протиправною, оскільки порядок надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для сінокосіння передбачено ст. 123 Земельного кодексу України, а не постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 07 червня 2017 року.

В судове засіданні позивач не прибув, про дату і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Надійшла заява про розгляд справи в письмовому провадження, на основі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник відповідача з'явилася до суду. Позов не визнала, заперечувала проти позову, з підстав викладених у письмових запереченнях. Подала заяву про розгляд справи в письмовому провадження, на основі наявних у суду матеріалів, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу просила не здійснювати.

Суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, на підставі наявних у ній доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст. 41 та ч. 6 ст. 128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав.

Установлено, що 04 вересня 2017 року ОСОБА_2 за дорученням ОСОБА_1 подано до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області клопотання з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння, орієнтовною площею 11,00 га, з земель резерву та запасу, розташованих за межами населених пунктів Водотиївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років, на підставі ст.ст. 34, 122, 123, 134 Земельного кодексу України.

Додатками до клопотання вказано: копія доручення, графічні матеріали.

Листом від 29 вересня 2017 року за вих. № Г -13246/0-10855/6-17 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що його заяву розглянуто та запропоновано звернутися з клопотанням про включення земельної ділянки до переліку таких, права на які можуть бути продані на земельних торгах. Також указано, що після опублікування на офіційному сайті Держгеокадастру інформації про включення даної земельної ділянки до переліку таких, права на яку можуть бути продані на земельних торгах, Головне управління як організатор земельних торгів забезпечить виготовлення документації із землеустрою для подальшого проведення земельних торгів. Цей висновок відповідачем обґрунтовано положеннями Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними".

З'ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд ураховує наступне.

Земельні відносини, тобто суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 1 ст. 34 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Земельний кодекс України), громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності наведені у статті 116 Земельного кодексу України, зокрема, частиною першою цієї статті визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За змістом положень частини 1 і 3 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

В силу приписів частини третьої статті 134 Земельного кодексу України, земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

Відповідно до частини другої статті 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно зі абз. 1, 2 ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України).

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що саме статтею 123 Земельного кодексу України, на яку під час звернення до відповідача посилався ОСОБА_1, установлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Норми цієї статті передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду).

При цьому підставою для відмови у наданні такого дозволу відповідно до вимог статті 123 Земельного кодексу України може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (нова редакція), затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

За змістом пункту 4 вказаного Положення, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Житомирської області.

В контексті наведеного суд приходить до висновку, що клопотання позивача від 04.09.2017 повинно було бути розглянуто Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області у місячний строк з моменту його подання із прийняттям відповідного рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні.

Матеріалами справи підтверджено, що, за результатами розгляду клопотання позивача від 04.09.2017, 29 вересня 2017 року відповідачем направлено ОСОБА_1 лист № Г-13246/0-10855/6-17 із пропозицією звернутися з клопотанням про включення земельної ділянки до переліку таких, права на які можуть бути продані на земельних торгах, з покликанням на положення Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413.

За наведених обставин, а також ураховуючи вищезгадані норми Земельного кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідачем, за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння, орієнтовною площею 11,00 га, з земель запасу та резерву, ні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні мотивованої відмови у його наданні позивачу надано не було.

Водночас суд звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", якою затверджено Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, не регулює питання виділення (передачі) землі та не є тим нормативно-правовим актом, який прийнятий на виконання Земельного кодексу України та/або на виконання законів у сфері земельних правовідносин. Цією постановою будь-яких змін до порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України, зокрема ст. 123, у зв'язку із затвердженням вказаної Стратегії внесено не було.

Таким чином, суд вважає, що посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413, як на підставу неможливості надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою є безпідставними.

Разом з цим необхідно вказати, що лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 29.09.2017 жодних доводів щодо невідповідності земельної ділянки вказаної позивачем вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, не містить.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, надаючи позивачу відповідь 29 вересня 2017 року, діяло не у межах і не у спосіб, визначений Земельним кодексом України.

У відповідності до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Завданням адміністративного судочинства, згідно зі ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Водночас суд відмічає, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року в справі № 816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отож, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Беручи до уваги наведене, а також виходячи з меж заявлених позовних вимог і матеріалів справи, суд визнає протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 04.09.2017 та, з метою повного захисту прав позивача, зобов'язує відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 04.09.2017 у порядку та відповідно до вимог ст. 123 Земельного кодексу України, з урахуванням викладених в даному рішенні висновків.

Враховуючи зазначене, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд ураховує таке.

Згідно зі ч. 1 ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (ч. 7 ст. 6 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріали справи доказів понесення позивачем судових витрат не містять.

В силу приписів п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Ураховуючи викладене, а також те, що Кодекс адміністративного судочинства України, положеннями якого установлено порядок розподілу судових витрат, зокрема судового збору, між сторонами, не передбачає порядку справляння судового збору у разі задоволення позовних вимог позивача, який не є суб'єктом владних повноважень та звільнений від сплати судових витрат, суд приходить до висновку, що судові витрати за результатами розгляду даної справи стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 04.09.2017.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 04 вересня 2017 року, у порядку та відповідно до вимог ст. 123 Земельного кодексу України, з урахуванням викладених в даному рішенні висновків.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко