Справа № 640/13046/17
Суддя: Муратова С. О.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Муратової С.О.,

за участю секретаря - Недосєкіної В.О.,

представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова адміністративний позов ОСОБА_2 до Інспектора роти 7 батальйону 4 Управління патрульної поліції у м. Харкові ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова 22.08.2017 поштою надійшов адміністративний позов ОСОБА_2, який ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 23.08.2017 залишено без руху.

01.09.2017 позивачем отримана копія вказаної ухвали. 04.09.2017 до канцелярії Київського районного суду м. Харкова надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали від 23.08.2017 про залишення адміністративного позову без руху, із додатками, в якому позивач просить: 1. на підставі ст. 288 КпАП України, правової позиції Верховного ОСОБА_3 України у справах № 21-1410а16, №№ 306/17/16-а, 298/1232/15-а та інформаційної довідки, якою до суддів було доведено про звільнення зі сплати судового збору позивачів на підставі ст. 288 КпАП України при поданні адміністративних позовів, звільнити від сплати судового збору; 2. Визнати дії Інспектора роти 7 батальйону 4 Управління патрульної поліції у м. Харкові ОСОБА_3, при винесенні постанови серія АР №911124 від 05.03.2017 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КпАП України неправомірними, а вказану постанову скасувати.

На обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, зокрема, що 05.03.2017 відносно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія АР №911124 від 05.03.2017, у фабулі якої зазначено про порушення п. 8.4г., 2.9в, 2.1б, 2.1ґ ПДР України, за що накладено стягнення за ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КпАП України, у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. З винесеною постановою стосовно притягнення його до адміністративної відповідальності він не згоден. Йому не було надано жодного доказу, який би міг свідчити про наявність в його діях складу правопорушення. Інспектору було надано всі необхідні документи на його вимогу на транспортний засіб, водійське посвідчення та полюс обовязкового страхування. Крім того, прямо на вулиці Пятихатська, 1 винесено постанову. Розгляду справи в порядку та на підставі норм ст.ст. 278, 279 КУпАП з боку поліцейського взагалі не відбулося. В фабулі зазначено проміжок дороги, на якому він взагалі не рухався. Фактичних даних, які б могли бути як доказ його правопорушення, з боку відповідача йому не надавалося. Таким чином, розгляд справи інспектором носив формальний характер, переконання про винність водія у скоєнні даного правопорушення була висловлена співробітниками Управління патрульної поліції в м. Харкові наперед, що є неправомірним. Всупереч вимогам ст. 283 КУпАП, постанова не містить даних щодо ідентифікації та конкретизації місця скоєння адміністративного правопорушення з визначенням шляху пересування транспортного засобу, а матеріали не містять жодної схеми правопорушення водія, зазначеної у постанові. Розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серія АР №911124 від 05.03.2017 на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо обєктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі, тощо.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом ОСОБА_2 поважними, та поновлено його (а.с. 42).

В судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, (а.с. 49, 51, 56), заперечень до суду не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно наданих даних встановлено, що постановою інспектора ПП роти №7 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 05.03.2017 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 911124, на позивача ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КпАП України (а.с. 13).

У постанові зазначено, що 05.03.2017 о 08.03 год., ОСОБА_2, керуючи автомобілем «AUDI A6», н.з. DIY1031, за адресою: м. Харків, на перехресті проспекту Московському та вул. Плиткова, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16, напрямок руху по смугам, зі смуги, яка вказує рух ліворуч, здійснив рух прямо, з номерним знаком, що не належить цьому транспортному засобу, при собі не мав реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимогу п. 8.4ґ, п. 2.9в, п. 2.1б, п. 2.1ґ ПДР України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач, надавши суду докази в обґрунтування своїх доводів, вважає, що розгляд справи на місці, без підготовки порушує його права, передбачені ст.268 КУпАП

Судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення субєкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1ст. 122, ч. 6 ст. 121 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Також, суд звертає увагу на наступне.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 КУпАП). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 КУпАП). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 КУпАП). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Суд наголошує, що поліцейським протокол про адміністративне правопорушення не складався, що ним не оскаржено в судовому засіданні, а відразу була винесена постанова, хоча позивач не погоджувався з допущеним правопорушенням.

Таким чином, суд вважає, що інспектор не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 911124 від 05.03.2017, за якою позивача було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства щодо неможливості скороченого розгляду справ вказаної категорії, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, до суду не надійшло доказів на спростування доводів позивача, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, постанову Інспектора роти № 7 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія АР № 911124 від 05.03.2017 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КУпАП на ОСОБА_2 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. скасувати, та визнати дії інспектора при винесенні вказаної постанови протиправними.

З врахування встановлених обставин у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховною Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України від 08 квітня 2015 року №3-рп/2015, суд вважає за необхідним зазначити про оскарження вказаного судового рішення в загальному порядку, визначеному КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 4, 8, 11, 71, 99, 159, 160-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Скасувати постанову Інспектора роти 7 батальйону 4 Управління патрульної поліції у м. Харкові ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія АР №911124 від 05.03.2017 про накладення адміністративних стягнень за ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КУпАП на ОСОБА_2 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., та визнати дії інспектора при винесенні вказаної постанови протиправними.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування ч. 3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена в судовому засіданні 16 листопада 2017 року. Складення повного тексту постанови відкладено на строк не більш як пять днів з дня закінчення розгляду справи та виготовлено 20 листопада 2017 року.

Суддя -