Справа № 810/2970/17
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року 810/2970/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.05.2017 №1480-13.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірним податковим повідомленням-рішенням їй нарахована до сплати сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 18882,73 грн. згідно з положеннями ст. 266 Податкового кодексу України та рішенням Білоцерківської міської ради Київської області "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м. Білій Церкві" від 28.01.2016 №46-05-VІІ.

Однак, позивач не погоджується з правомірністю нарахування контролюючим органом зазначеної суми податку у 2016 році на підставі рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 28.01.2016 №46-05-VІІ, оскільки п.п.12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

У звязку з цим позивач вважає, що нарахування контролюючими органами податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки можливо тільки з 01.01.2017.

Крім того, позивач зазначила про те, що відповідачем порушені вимоги норм п.п.266.7.2 п. 266.7 ст. 267 Податкового кодексу України, оскільки податкове повідомлення-рішення надсилається платнику податку до 01 липня, що настає за базовим податковим (звітнім) періодом (роком), проте спірне рішення було направлено відповідачем лише в серпні 2017 року, а отримане позивачем 10.08.2017.

Таким чином, позивач вважає рішення податкового органу таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014 було внесено зміни до ст. 266 Податкового кодексу України та запроваджено податок на нерухоме майно, які набули чинності з 01.01.2015. У зв'язку з цим особи, які є власниками об'єктів нерухомого майна, з 01.01.2015 набули статусу платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, відповідач зауважив, що положення ст. 266 Податкового кодексу України застосовуються незалежно від того, коли саме особою було набуто у власність обєкт нерухомого майна.

Відповідач також зазначив про те, що нежитлове приміщення, яке перебуває у власності позивача, оподатковується за ставкою, яка визначена рішенням Білоцерківської міської ради Київської області "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м. Білій Церкві" від 28.01.2016 №46-05-VІІ та становить 1 % мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування.

При цьому, відповідач зауважив, що приписами пункту 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" №909-VIII від 24.12.2015 року, установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". За таких обставин, вважає, що спірне рішення винесене Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у письмових поясненнях. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В подальшому, представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, приймаючи до уваги заявлене представником позивача клопотання, та враховуючи відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

09.04.2003 між Фондом комунального майна Білоцерківської міської ради та субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу №10, за яким позивачу було передано у власність майно комплексу холодильника згідно з додатком, який є невідємною частиною цього договору, в т.ч. будівлі та споруди загальною внутрішньою площею 1263,2 кв.м., 73,4 кв.м., 33,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневий прорив, 72.

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за №1697.

Судом встановлено, що державна реєстрація за ОСОБА_1 права власності на вказаний обєкт нерухомого майна була проведена Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.04.2003, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №371924 від 15.04.2003.

В даному витязі зазначено, що ОСОБА_1 є власником комплексу, нежитлові будівлі "А" - 1263,2 кв.м., "В" - 73,4 кв.м., "Д" - 33,7 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 28.01.2016 №46-05-VІІ затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м. Білій Церкві.

Відповідно до п. 1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (Додаток до рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 28.01.2016 №46-05-VІІ, далі - Положення) платниками податку є фізичні та юридичні особі, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п. 2 Положення об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п. 3.1 Положення базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Пунктом 2.1 Положення встановлено, що ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування і визначені в таблицях 1, 2 до Додатку.

Відповідно до пунктів 5, 10 Таблиці №2 до додатку до рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 28.01.2016 №46-05-VІІ ставка податку для будівель торгівельних торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування та інші будівлі, встановлюється в розмірі 1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Відповідно до п. 6.1 Положення базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з п. 8.1 Положення обчислення суми податку з обєкта/обєктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з обєктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головний управлінням ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 № 1480-13, яким позивачу нараховано податкове зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 18882,73 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було направлено позивачу в серпні 2017 року, яке було отримано останнім 10.08.2017.

Проте, не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, згідно з яким внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Зокрема, розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості.

Згідно з приписами ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до п.п.266.1.1 п. 266.1. ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з п.п.266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами п.п.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

У відповідності до п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 264 база оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до п.п.266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.п.266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п.п.266.7.2 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п.п.266.7.4 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов'язані щоквартально у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем розташування такого об'єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п.266.9.1 п. 266.9 ст. 266 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем розташування об'єкта/об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.

Відповідно до п.п.266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

З аналізу наведених норм слідує, що об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Тобто комплекс, нежитлові будівлі "А" - 1263,2 кв.м., "В" - 73,4 кв.м., "Д" - 33,7 кв.м., які знаходяться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Січневий прорив, 72, та належать позивачу на праві приватної власності, в розумінні вищенаведених норм є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо посилань позивача на безпідставність нарахування податковим органом податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2016 році на підставі рішення Білоцерківської міської ради Київської області "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м. Білій Церкві" від 28.01.2016 №46-05-VІІ з огляду на порушення вимог п.п.12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України під час прийняття такого рішення, то суд не приймає до уваги таку позицію позивача, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з п. 24 ч.1 ст.26 вказаного Закону виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п.п.10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України до місцевих податків, зокрема, належить податок на майно, до складу якого, відповідно до п.п.265.1.2 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України входить податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Отже, аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що установлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є обов'язком місцевої ради, відтак рішення Білоцерківської міської ради Київської області "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м. Білій Церкві" від 28.01.2016 №46-05-VІІ прийнято уповноваженим органом та на виконання прямих норм Податкового кодексу України, які набрали чинності з 01.01.2015 року.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (п.п.12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Як слідує з матеріалів справи, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік у м. Білій Церкві встановлено рішенням Білоцерківської міської ради Київської області "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м. Білій Церкві" від 28.01.2016 №46-05-VІІ.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно приписів пункту 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" № 909-VIII від 24.12.2015, установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що застосування контролюючим органом положень вказаного Закону та рішення органу місцевого самоврядування з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік є обґрунтованим.

Відповідно до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (Додаток до рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 28.01.2016 №46-05-VІІ, далі - Положення), ставка податку для будівель торгівельних торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування та інші будівлі, встановлюється в розмірі 1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 № 928-VIII, розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року складає 1378 грн.

Таким чином, відповідач здійснюючи розрахунок позивачу сум податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, використав розрахункову величину 13,78 грн. за 1 кв.м. бази оподаткування.

Отже, застосування даної ставки до розрахунку грошового зобовязання позивача, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, в залежності від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2016 року, є правомірним.

У той же час, суд зазначає, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 266 Податкового кодексу України, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст.12 Податкового кодексу України.

Отже, питання сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначаються Податковим кодексом України, а тому в даному випадку, застосування контролюючим органом при розрахунку суми податку рішення місцевої ради, прийнятого в поточному податковому періоді, не може вплинути на підстави нарахування такого податку та обов'язок платника сплачувати податки та збори.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 28 вересня 2016 року у справі №826/18692/15.

Окрім цього, суд зазначає, що зі спірного податкового повідомлення-рішення не вбачається посилань на певне рішення місцевої ради щодо визначення ставок податку на нерухоме майно. До того ж визначення позивачу суми грошового зобовязання з даного виду податку здійснено контролюючим органом правомірно за наявності передбаченої законом бази оподаткування.

Щодо посилань позивача на недотримання контролюючим органом строків надіслання спірного податкового повідомлення-рішення, то суд вважає, що допущення контролюючим органом вказаного порушення не може слугувати підставою для скасування винесеного ним рішення, адже нарахування грошового зобовязання позивачу з податку на нерухоме майно здійснено за наявності передбачених Податковим кодексом України правових підстав.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв в межах повноважень та в порядку, визначеному чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь субєкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, повязаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70-72, 86, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядку, встановленому статтями 185-187 КАС України.

Суддя Щавінський В.Р.