Справа № 819/1145/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9033/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

07 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача як субєкта владних повноважень, що полягала у невидачі відповідного наказу про звільнення позивача зі служби в поліції з посади слідчого СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 38 КЗпП України, ч. 1 ст. 48, п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», починаючи з 28.02.2017 року.

Також позивач просив зобов'язати відповідача видати відповідний наказ про звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції з посади слідчого СВ Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 38 КЗпП України, ч. 1 ст. 48, п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) починаючи з 28.02.2017 року, з яким його ознайомити в установленому порядку.

Постановою від 25 липня 2017 року Тернопільський окружний адміністративний суд у задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що своїм незаконним та необґрунтованим зволіканням при розгляді його рапорту про його звільнення, неприйнятті у встановлений строк відповідного наказу про звільнення, як того вимагають Конституція України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, КЗпП України та Закон України «Про Національну порцію», відповідач допустив незаконну, протиправну бездіяльність, та грубо порушив гарантоване право позивача на звільнення.

Так, відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На необхідність застосування вимог чинних міжнародні договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, вказує і стаття 8-1 КЗпП України.

Отже, на думку позивача, підлягає обовязковому застосуванню ч. 2 ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану 17.07.1997 року, згідно якої ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обовязкову працю.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, що відповідно до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що капітан поліції ОСОБА_2 перебував на службі в поліції на посаді слідчого відділення Кременецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.

10.10.2016 року ОСОБА_2 був затриманий у м. Кременець Тернопільської області працівниками УВБ в Тернопільській області ДВБ НП України спільно із працівниками УСБУ в Тернопільській області під час отримання неправомірної вигоди в сумі 8 тис. грн. За фактом затримання під час отримання неправомірної вигоди військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону військової прокуратури Західного регіону України відкрито кримінальне провадження, ГУ НП в Тернопільській області призначено службове розслідування.

З подання на ім'я начальника ГУ НП в Тернопільській області полковника поліції ОСОБА_4 від 13.10.2016 року № 787/42-19/03-2016 слідує, що 10.10.2016 року в результаті проведених силами та засобами УСБУ в Тернопільській області НС(Р)Д, передбачених ст.ст. 260та 271 КПК України, співробітниками УВБ та ВБКОЗ УСБ України в Тернопільській області близько 15:25 год. в м. Кременець був затриманий заступник начальника - начальник слідчого відділу Кременецького ВП ГУ НП в Тернопільській області капітан поліції ОСОБА_2, після отримання неправомірної вигоди в розмірі 8 тисяч гривень від жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 С.М. за вирішення питання про закриття відносно нього кримінального провадження за ст.190 КК України.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактами грубих порушень законності та службової дисципліни з боку заступника начальника відділу - начальника СВ Кременецького ВП ГУНП в області капітана поліції ОСОБА_2, затвердженого 20.10.2016 року, знайшли своє підтвердження факти самовільного залишення робочого місця у робочий час та позаслужбових стосунків із громадянином, що в подальшому призвело до скоєння надзвичайної події.

Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 21.10.2016 року за № 2040 "Про відсторонення від посади капітана поліції ОСОБА_2В." капітан поліції ОСОБА_2 був відсторонений від посади заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області терміном до 10.12.2016 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 22.10.2016 року № 2046 "Про порушення законності та службової дисципліни, допущені окремими працівниками Кременецького ВП, та покарання винних" капітана поліції ОСОБА_2 попереджено про неповну посадову відповідність.

В подальшому, 14.02.2017 року ОСОБА_2 подав на ім'я начальника ГУ НП в Тернопільській області рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 20.02.2017 року. На підставі поданого рапорту відповідач підготував проект наказу по особовому складу щодо звільнення ОСОБА_2 із служби в Національній поліції України та направив його для погодження в управління внутрішньої безпеки ГУ НП в Тернопільській області.

Однак, керівництво УВБ в Тернопільській області вищевказаний наказ не погодило та 01.03.2017 року № 199/42-19/02-2017 надало обґрунтовану відповідь щодо недоцільності звільнення позивача зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію".

27.01.2017 року позивач підписав з військовим прокурором Тернопільського гарнізону військової прокуратури Західного регіону України угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України.

Вироком від 17.03.2017 року у справі № 601/158/17 Кременецький районний суд Тернопільської області визнав винним ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, та призначив покарання у вигляді сплати штрафу в розмірі 25500 грн., а також додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у тому числі в правоохоронних органах, строком на три роки, застосувавши ст.55 КК України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 27.04.2017 року № 94 о/с "По особовому складу" капітан поліції ОСОБА_2 (№0089656), слідчий відділення Кременецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області звільнений зі служби в поліції за п.10 ч.1 ст.77 (у разі набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення) Закону України «Про Національну поліцію» - з 27.04.2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду його заяви про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням відповідач не допустив порушення трудових прав позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 7 та 10 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 7) за власним бажанням; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Пунктом 8 р. IV Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України за № 83 від 09.11.2015, передбачено, що органи ДВБ інформують начальників органів та підрозділів Національної поліції України про необхідність проведення службового розслідування та вжиття заходів реагування до осіб, які вчинили дисциплінарні проступки, корупційні правопорушення чи не виконують вимог антикорупційного законодавства.

Згідно з п.14 р. III вказаного Положення органи ДВБ проводять здійснення у межах компетенції взаємодії та обміну інформацією з органами та підрозділами Національної поліції України, іншими правоохоронними органами, міністерствами, органами влади з питань попередження та виявлення кримінальних та корупційних правопорушень серед працівників Національної поліції України.

Згідно приписів Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України та листа Голови Національної поліції України від 12.05.2016 № 5120/01/42-2016 всі проекти наказів по особовому складу погоджуються в підрозділах внутрішньої безпеки.

Оскільки підрозділ внутрішньої безпеки проект наказу про звільнення позивача за власним бажанням не погодив та 01.03.2017 року надіслав негативну відповідь, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дії відповідача під час розгляду рапорту ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням.

Також аргументованими є доводи суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 звільнений з органів Національної поліції наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 27.04.2017 року № 94 о/с "По особовому складу" за п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», який позивачем не оскаржений, а тому є чинним.

За таких обставин відсутні будь-які правові підстави для зобовязання відповідача видати наказ про звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням.

Наведені обставини спростовують доводи позивача про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскарженого судового рішення.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі № 819/1145/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_5

Ухвала в повному обсязі складена 24 листопада 2017 року.