Справа № 352/542/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/7594/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 патрульної поліції на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2017 року у справі № 352/542/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомир ОСОБА_1 патрульної поліції ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 17 червня 2016 року звернувся із позовом в суд до відповідача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення. Після зміни позову 26.05.2017 р. просив скасувати оскаржувану постанову за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись щодо нього усним зауваженням.

Свій позов обґрунтовував тим, що згідно постанови відповідача від 14.03.2017 р. на нього накладено штраф у розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП; він визнаний винним у тому, що 14.03.2017 р. о 16 год. 57 хв. на автодорозі Київ-Чоп 232 км, керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1, рухався по крайній лівій смузі, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч (розворот, стоянку на лівому боці дороги з одностороннім рухом в населеному пункті), в той час коли праві інші смуги були не зайняті, чим порушив п. 11.5 ПДР України. Не заперечуючи своєї вини у вчиненні правопорушення, просив скасувати оскаржувану постанову та звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення з урахуванням того, ним не були порушені вимоги п.1.5 ПДР України, не створено небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, правопорушенням не завдано жодної шкоди.

Оскаржуваною постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2017 року позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 патрульної поліції просить зазначену постанову скасувати, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами Кодексу адміністративного судочинства України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, позивач 14 березня 2017 року на 232 км. автодороги «Київ-Чоп», керуючи автомобілем Volkswagen Passat рухався по крайній лівій смузі, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч (розворот, стоянку на лівому боці дороги з одностороннім рухом в населеному пункті), в той час коли праві інші смуги були не зайняті, чим порушив п. 11.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП. 14 березня 2017 року інспектором роти № 4 батальйону УПП у м. Житомир винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №421775 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у даному конкретному випадку не були порушені вимоги п.1.5 ПДР України, не створено небезпеки чи перешкоди для руху іншим учасникам дорожнього руху, не завдано жодної шкоди, тому суд вважав можливим застосувати ст.22 КУпАП та звільнити позивача від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись щодо нього усним зауваженням.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам процесуального та матеріального права.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 11.5 Правил дорожнього руху України на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Пункт 11.2 Правил зобовязує водіїв на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, обїзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - також «КУпАП») порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервал, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно статті 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Цією нормою не передбачено визначення малозначності адміністративного правопорушення як підстави звільнення від відповідальності та не встановлено порядку застосування такого звільнення.

Крім того, санкція частини 1 статті 122 КУпАП не містить такого виду адміністративного стягнення як усне зауваження, а також не входить до переліку адміністративних стягнень, встановленого статті 24 КУпАП. Більш того, законодавство не містить переліку чи ознак малозначних правопорушень, що дозволяють застосовувати поняття малозначності правопорушення.

В такому разі уповноваженим органом (посадовою особою) згідно з статтею 222 КУпАП є органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема щодо порушень 1, 2 та 3 частин статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1)визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2)зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3)зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4)стягнення з відповідача коштів; 5)тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8)визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена суб'єктом владних повноважень оскаржується в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку адміністративного судочинства, що цілком узгоджується з статтею 17 КАС України, яка визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Таким чином, суд при розгляді позову при оскарженні постанови у справі про адміністративне правопорушення та прийняті рішення по справі мав керуватися нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а не Кодексом України про адміністративні правопорушення, як це випливає із рішення суду першої інстанції від 26 травня 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вимога позивача про скасування постанови і закриття провадження у справі на підставі статті 22 КУпАП, що передбачає можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, яку просить застосувати позивач, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Також, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на те, що положенням ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У матеріалах справи наявний диск з відеозаписом, зафіксований на нагрудну відеокамеру поліцейського та автомобільний реєстратор, а також визнання порушення вимог п. 11.5 Правил дорожнього руху самим ОСОБА_2 у заяві про зміну позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач при винесенні постанови серії БР №421775 від 14 березня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП та накладенні адміністративних стягнень у виді штрафу в розмірі 425,00 грн., діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з ст.. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга і третя статті 122).

У відповідності до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суд.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення: є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 патрульної поліції задовольнити повністю.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2017 року у справі № 352/542/17 скасувати, та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 Івановичу- відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6