Справа № 806/2670/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Житомир справа № 806/2670/17

категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 юстиції України про визнання дій неправомірними та скасування рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність (дії) Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 юстиції України в частині закінчення виконавчого провадження повернення №54206113 постановою від 15.09.2017;

- скасувати рішення державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 юстиції України ОСОБА_3 від 15.09.2017 про закінчення виконавчого провадження, як неправомірне та безпідставне.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач безпідставно закінчив виконавче провадження тільки на підставі повідомлення боржника ОСОБА_2 внутрішніх справ України та фактично не виконав рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/296/17 від 16.03.2017. Крім того, вказує, що Департамент не надіслав копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Тому, просить скасувати спірну постанову.

Представник позивача до суду прибув, позов підтримав, подав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе справу розглянути у порядку письмового провадження, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.03.2017 у справі №806/296/17 визнано неправомірними дії (бездіяльність) ОСОБА_2 внутрішніх справ України щодо ненадання повної інформації на звернення ОСОБА_1 від 23.12.2016 та зобов'язано ОСОБА_2 внутрішніх справ України надати ОСОБА_1 повну та достовірну інформацію на звернення від 23 грудня 2016 року.

На виконання постанови суду, позивачу було видано виконавчий лист №776/2017, який пред"явлено до виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 юстиції України.

25.09.2017 відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП54206113 з примусового виконання виконавчого листа №806/296/17, виданого 15.06.2017 Житомирським окружним адміністративним судом у справі.

Відповідно до постанови, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 юстиції України було встановлено фактичне виконання виконавчого документа боржником, що підтверджується копією відповіді ОСОБА_2 внутрішніх справ України від 01.09.2017 №13046/05/12-2017, адресованої ОСОБА_1, якою стягувачу надано інформацію на звернення від 23.12.2016. Тому вказане виконавче провадження було закінчено.

Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, звернувся до суду.

Перевіряючи рішення відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Згідно п.2 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

У ч.2 ст.18 Закону передбачено, що виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2017 відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП54206113 з примусового виконання виконавчого листа №806/296/17, виданого 15.06.2017 Житомирським окружним адміністративним судом у справі, яким зобов'язано ОСОБА_2 внутрішніх справ України надати ОСОБА_1 повну та достовірну інформацію на звернення від 23 грудня 2016 року.

При цьому, у постанові вказано, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 юстиції України було встановлено фактичне виконання виконавчого документа боржником, що підтверджується копією відповіді ОСОБА_2 внутрішніх справ України від 01.09.2017 №13046/05/12-2017, адресованої ОСОБА_1, якою стягувачу надано інформацію на звернення від 23.12.2016.

Позивач у позовній заяві стверджує, що державний виконавець безпідставно закінчив виконавче провадження тільки на підставі повідомлення ОСОБА_2 внутрішніх справ. Крім того, копію ухвали про відкриття виконавчого провадження, не отримував.

Відповідно до ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", на державного виконавця покладено обов'язок проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування у спорі покладається на відповідача-суб'єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій чи законність прийнятих рішень.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у т.ч. на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Захист прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин має досить нерівні можливості, адже з одного боку виступає субєкт владних повноважень, тобто держава, а з іншого фізична чи юридична особа, права та інтереси якої були порушені.

Аналізуючи викладене, суд відмічає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних і юридичних осіб від неправомірних дій чи рішень субєктів владних повноважень, тому, дотримуючись принципу змагальності, слід враховувати і ч. 2 ст. 71 КАС України, яка встановлює, що саме контролюючий орган повинен довести правомірність свого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення, або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо), що їх належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

При дослідженні матеріалів справи судом не встановлено, а відповідачем не підтверджено та не доведено відповідними доказами правомірності винесеної постанови про закінчення виконавчого провадження, з огляду на що, не спростованими є твердження позивача про незаконність спірної постанови.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач обов"язку щодо надання доказів на підтвердження правомірності спірної постанови не виконав, письмових заперечень на позов не надав, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Керуючись статтями 86,94,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним дії Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 юстиції України в частині закінчення виконавчого провадження №54206113 з примусового виконання виконавчого листа №806/296/17 від 15.06.2017, виданого Житомирським окружним адміністративним судом.

Визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 юстиції України від 15.09.2017 про закінчення виконавчого провадження ВП№54206113.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос