Справа № 522/5744/17
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 р. Справа № 522/5744/17

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Бойчук А.Ю.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

ОСОБА_1

при секретарі Татарин Б.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не виконання рішення Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2008 року та додаткової постанови Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2009 року стосовно перерахунку пенсії та стягнення недоплачені пенсійні кошти з урахуванням індексації з 22 липня 2011 року.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення, в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, але рішення суду першої інстанції підлягає зміні, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи та віднесений до першої категорії постраждалих від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення серії А №104960.

На підставі постанови Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2008 року, зобов'язано відповідача - управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси виплачувати ОСОБА_2 пенсію відповідно до ст. 50, ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Додатковою постановою Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2009 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси провести перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст. 50, ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (в редакції Закону на час звернення позивача за призначенням), з 01 жовтня 2003 року.

01 березня 2017 року позивач звернувся зі скаргою на дії відповідача до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, але 17 березня 2017 року отримав відмову на своє звернення, оскільки, постановою суду зобов'язано управління провести перерахунок та відповідні виплати з 01 жовтня 2003 року без вказання кінцевої дати виконання, управлінням проведено відповідний перерахунок пенсії до внесення змін у законодавство, яке регулює спірні правовідносини, тобто до 22 липня 2011 року.

При цьому з відповіді відповідача від 25 січня 2017 року вбачається, що на підставі додаткової постанови Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2009 року ОСОБА_2 було проведено перерахунок пенсії з 01 жовтня 2003 року, але виплачувалась в перерахованому розмірі до 01 листопада 2011 року.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанови суду, у разі невиконання їх у добровільному порядку підлягають примусовому виконанню у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Також, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача стосовно індексації недоплачених пенсійних коштів з урахуванням індексації з 22 липня 2011 року, оскільки до об'єктів індексації, не відносяться соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2008 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси виплачувати ОСОБА_2 пенсію відповідно до ст. 50, ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Додатковою постановою Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2009 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси провести перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст. 50, ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (в редакції Закону на час звернення позивача за призначенням), з 01 жовтня 2003 року.

Отже, вказані судові рішення були прийняті судом виходячи із норм чинного на той час законодавства, яке регулювало спірні правовідносини.

Законом України від 14 червня 2011 року №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені Прикінцеві положення пункту 4, якими установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання положень вказаного Закону, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 06 липня 2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з 23 липня 2011 року.

У зв'язку із прийняттям зазначеного нормативно-правового акта терміни застосування положень статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 23 липня 2011 року здійснюються у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а з 23 липня 2011 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 22 грудня 2011 року №4282-VI «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми i положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 piк.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 06 грудня 2012 року №5515-ІV «Про Державний бюджет України на 2013 рік» у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

З наведеного слідує, що регулювання пенсійних виплат змінилося у 2011 році, визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог законів постановою Кабінету Міністрів України №745 від 06 липня 2011 року та постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року були визначені розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У 2014 році були внесені зміни до статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка була викладена у новій редакції.

Таким чином, починаючи з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалась виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно з вказаним судовим рішенням.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року у справі №43331/12 «Великода проти України» викладена правова позиція щодо правовідносин між державою та особою, яка отримувала пенсійні виплати у випадку зміни їх розміру у зв'язку із змінами пенсійного законодавства.

Зокрема, у вказаному рішенні зазначається, що заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01 грудня 2008 року. Суд визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтованою та дійшов висновку, що подальша дія такого судового рішення закінчилася щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли до законодавства, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. При цьому, суд зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Водночас суд зазначив, що не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції; а зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава. Крім того, суд констатував, що за відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що припинення з 23 липня 2011 року пенсійним органом виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2008 року є правомірним, оскільки у позивача з цього часу виникають інші (нові) правовідносини.

При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що відсутність у постанові Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2008 року та додаткової постанови Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2009 року кінцевої дати виплати пенсії з урахуванням перерахунку не породжує у боржника обов'язок довічно здійснювати виплату позивачу пенсії у розмірах, встановлених вказаним судовим рішенням. Такий обов'язок у боржника припиняється у разі зміни правового регулювання виплати зазначених соціальних виплат.

Те, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому слідує з рішень Європейського суду з прав людини у справі «Сухобоков проти Росії» від 13 квітня 2006 року, «Аррас та інші проти Італії» від 14 лютого 2012 року.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм пенсійного законодавства після 23 липня 2011 року висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 червня 2015 року у справі №21-317а15.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2008 року та додаткова постанова Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2009 року виконано у повному обсязі, а відтак вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не виконання вказаних рішень стосовно перерахунку пенсії та стягнення недоплачені пенсійні кошти з урахуванням індексації з 22 липня 2011 року не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, однак з помилковим застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову Приморського районного суду Одеської області від 21 червня 2017 року в частині підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.2 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 201, п.2 ч.1 ст. 205, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2017 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови апеляційного суду.

В іншій частині постанову Приморського районного суду Одеської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

ОСОБА_1