Справа № 813/1829/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року справа № 813/1829/17

11год 44 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

товариство з обмеженою відповідальністю Кей-Колект (далі ТзОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі Сихівського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить суд скасувати постанову про арешт майна боржника ВП №50470570, видану 06.05.2016 Сихівським ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області в частині накладення арешту на квартиру №92, що знаходиться за адресою: м.Львів, проспект Червоної Калини, будинок 121.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно наклав арешт на майно (квартиру №92, що знаходиться за адресою: м.Львів, проспект Червоної Калини, будинок 121), яке є предметом іпотеки за іпотечним договором. З огляду на протиправні дії відповідача, позивач не може реалізувати свої права як іпотекодержатель за вказаним договором та звернути стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що накладення арешту на квартиру боржника є обовязком державного виконавця. Тому, при винесенні постанови про арешт майна боржника у ВП №50470570 від 06.05.2016 він діяв правомірно.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило.

Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача, в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без участі третіх осіб до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

25.02.2008 ОСОБА_2 уклав з АКІБ «УкрСибБанк» кредитний договір №0 від 25.02.2008. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором укладено іпотечний договір від 25.02.2008, за умовами якого ОСОБА_3, що виступає майновим поручителем ОСОБА_2, як іпотекодавець передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором нерухоме майно, а саме: квартиру №92, що знаходиться за адресою: м.Львів, проспект Червоної Калини, будинок 121.

Між ПАТ «УкрСибБанк» (клієнт) та ТзОВ «Кей-Колект» (фактор) укладено договір факторингу №2 від 13.02.2012, відповідно до умов якого клієнт зобовязується передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги, а фактор зобовязується прийняти права вимоги та в їх оплату надати в розпорядження клієнта грошові кошти. За вказаним договором ПАТ «УкрСибБанк» відступив позивачу, зокрема, право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 25.02.2008.

14.03.2016 державний виконавець Сихівського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №50470570 з виконання постанови управління патрульної служби МВС у м.Львові №110963 від 16.01.2016. Боржником і вказаному виконавчому провадженні є ОСОБА_2

З огляду на невиконання боржником постанови управління патрульної служби МВС у м.Львові №110963 від 16.01.2016 у строк, встановлений для добровільного виконання, 06.05.2016 державний виконавець Сихівського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області прийняв постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження.

На підставі вказаної постанови у ВП №50470570 від 06.05.2016, зокрема, накладено арешт на квартиру №92, що знаходиться за адресою: м.Львів, проспект Червоної Калини, будинок 121.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо накладення арешту на майно, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправною та скасування постанови.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають виконанню та примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і вказаним Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених вказаним Законом;

5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Згідно з п.3 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3) наявна письмова згода заставодержателя.

У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 15 частини першої статті 39 вказаного Закону.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому вказаним Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу позивача повідомлень про звернення стягнення на заставне майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, від Сихівського ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області не надходило. Тобто, відповідачем порушено вимоги ст.51 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконаче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що знаходження майна боржника у заставі не виключає можливості накладення на нього арешту для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Право заставодержателя на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту у разі звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, прямо передбачено нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.4.1 договору іпотеки від 25.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі №1038, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця в таких випадках:

- у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобовязання за вказаним договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за вказаним договором;

- у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки;

- в інших випадках, відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає в силу договору чи закону.

Згідно з ст.16 вказаного Закону право застави виникає у заставодержателя з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, з моменту нотаріального посвідчення вказаного договору.

Застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання (ст.28 Закону України «Про заставу»).

Статтею 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами вказаного боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частина 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Згідно з ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_3, що виступає майновим поручителем ОСОБА_2, як іпотекодавець передає в іпотеку в якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором нерухоме майно, а саме: квартиру №92, що знаходиться за адресою: м.Львів, проспект Червоної Калини, будинок 121, укладено між сторонами від 25.02.2008. При цьому, постанова про відкриття виконавчого провадження №50470570 та оскаржена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження прийняті 16.01.2016 та 06.05.2016, відповідно. Тобто, договір іпотеки укладено раніше, ніж прийняті вказані постанови державного виконавця.

Аналізуючи норми законодавства, суд дійшов висновку, що законодавець надає заставодержателю право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 58 Закону України «Про заставу» передбачено, що якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації заставленого майна. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, вказаною в постанові від 01.03.2016 у справі №0870/5301/12.

Оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, та, встановивши факт порушення прав позивача у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, про протиправність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні №50470570, прийнятої 06.05.2016 Сихівським відділом державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в частині накладення арешту на квартиру №92, що знаходиться за адресою: м.Львів, проспект Червоної Калини, будинок 121, а тому, така підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1600грн.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні №50470570, прийняту 06.05.2016 Сихівським відділом державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в частині накладення арешту на квартиру №92, що знаходиться за адресою: м.Львів, проспект Червоної Калини, будинок 121.

Стягнути з Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот)грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя (підпис) А.Г. Гулик

Згідно з оригіналом

Суддя А.Г.Гулик