Справа № 810/3828/17
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року № 810/3828/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Васильківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків у сумі 1288,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача наявна заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 10.07.2010 по 31.12.2010, що підтверджується даними повідомлення-розрахунку суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за вказаний період і корінця вимоги про сплату боргу.

Оскільки сума заборгованості у розмірі 1288,80 грн. відповідачем не сплачена, позивач просив суд стягнути вказану суму заборгованості з відповідача у примусовому порядку.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 20.11.2017, не з'явився. Разом з цим, 20.11.2017 через канцелярію суду позивачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника у порядку письмового провадження.

Відповідач правом на подання письмових заперечень проти адміністративного позову не скористався, у судове засідання, призначене на 20.11.2017, не з'явився.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №363. Жодних заяв чи клопотань про розгляд справи за відсутності повноважного представника або про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило.

Дослідивши наявні матеріали справи у їх сукупності та враховуючи, що про час, дату та місце розгляду справи сторони були повідомлені своєчасно та належним чином, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги положення частин четвертої та шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на таке.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 14.02.2008 та як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Василькові та Васильківському районі Київської області.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення-розрахунок (а.с.8), в якому відповідачу повідомлялось про необхідність сплати 1288,80 грн. страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, які підлягають сплаті за липень-грудень 2010 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами щодо відшкодування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон України №1058-ІV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин між сторонами).

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-ІV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Частиною другою статті 5 Закону України №1058-ІV передбачено, що виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та Накопичувального фонду; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до підпункту 4 пункту 8 розділу XV Прикінцевих положень Закону України №1058-ІV до набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду (крім підпункту 5, який діє протягом строку, визначеного Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо оподаткування сільськогосподарських підприємств та підтримки соціальних стандартів їх працівників" від 24 червня 2004 року) фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески.

Згідно з підпунктом 2 пункту 8 розділу XV Прикінцевих положень Закону України №1058-ІV особи, зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11, у статті 12 цього Закону, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за осіб, зазначених у пункті 11 статті 11 цього Закону, сплачують страхові внески, що перераховуються до солідарної системи на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених для платників збору (юридичних і фізичних осіб) Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", але не менше мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 3 статті 11 Закону України №1058-ІV загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Пунктом 5 статті 14 цього ж Закону встановлено, що страхувальниками є застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.

Статтею 17 Закону України №1058-ІV визначене коло прав та обов'язків страхувальників, серед яких відповідно до пункту 6 частини другої цієї статті страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до частини шостої статті 20 Закону України №1058-ІV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, - квартал.

Згідно з частиною другою статті 106 Закону України №1058-ІV суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Отже, недоїмка за страхувальником встановлюється після настання однієї з обставин: або не нарахування страхувальником сум страхових внесків, або несплата у строки, визначені статтею 20 Закону України №1058-ІV.

У зв'язку з тим, що статтею 20 Закону України №1058-ІV для страхувальників, до яких відноситься фізична особа-підприємець ОСОБА_2, встановлено базовий звітний період - квартал, останнім у зв'язку з несплатою страхових внесків до 20 жовтня 2010 року та 20 січня 2011 року допущено порушення вказаних вище норм.

Відповідно до абзацу 5 пункту 7 розділу VІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010, який набрав чинності з 01.01.2011, стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Тобто, застосування норм Закону України №1058-ІV здійснюється у розрізі редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Суд зазначає, що статтею 1 Закону України №1058-ІV передбачено, що мінімальний страховий внесок - це сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Отже, відповідач як фізична особа-підприємець був зобов'язаний сплачувати страхові внески за ІІІ та IV квартал 2010 року (щомісячно) у розмірі, який становить не менше мінімального розміру страхового внеску, що визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених на відповідний період.

Відповідно до статті 53 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" №2154-VI від 27.04.2010 (далі - Закон України №2154-VI, зі змінами та доповненнями станом на час виникнення спірних правовідносин) мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 липня 2010 року встановлена на рівні 888 гривень, з 1 жовтня 2010 року - 907 гривень, з 1 грудня 2010 року - 922 гривні.

Згідно з абзацом 11 підпункту 4.1 пункту 4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663 (далі - Інструкція №21-1, у редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) розміри страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування встановлюються відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" за ставками: для платників, зазначених у підпунктах 2.1.1, 2.1.3 та 2.1.5 пункту 2.1 Інструкції, - 33,2 відсотка від сум виплат винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції № 21-1 платниками страхових внесків є: фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок).

Таким чином, мінімальний розмір страхового внеску для фізичних осіб-підприємців становить:

- за ІІІ-й квартал 2010 року - 888 х 33,2% = 294 грн. 82 коп. за липень 2010 року та у такому ж розмірі за серпень, вересень 2010 року, або 884 грн. 46 коп. за квартал;

- за ІV-й квартал 2010 року - 907 х 33,2% = 301 грн. 12 коп. за жовтень 2010 року та у такому ж розмірі за листопад 2010 року, та 922 х 33,2% = 306 грн. 10 коп. за грудень 2010 року, або 908 грн. 34 коп. за квартал.

Оскільки відповідач сплачував єдиний податок, позивачем на підставі абзацу 8 частини другої Указу Президента України "Про внесення змін до Указу Президента України від 03.07.1998 №727 "Про спрощену систему-оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 28.06.1999 №746/99 та Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" було зараховано у рахунок сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з липня по грудень 2010 року у сумі 504,00 грн.

Отже, загальний розмір заборгованості відповідача становить 1288 грн. 80 коп. (884 грн. 46 коп. + 908 грн. 34 коп. - 504 грн. 00 коп.).

Згідно з частиною третьою статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

У зв'язку з порушенням відповідачем платіжної дисципліни та наявністю заборгованості, позивачем було виставлено відповідачу вимогу про сплату боргу від 19.01.2012 № Ф-У574 на суму 1288,80 грн. (а.с.10).

Як убачається з матеріалів справи, вимога про сплату боргу від 19.01.2012 № Ф-У574 була отримана ОСОБА_1 19.01.2012, що підтверджується особистим підписом відповідача на корінці вказаної вимоги (а.с.10) та відповідачем оскаржена не була.

Крім цього, заборгованість у розмірі 1288,80 грн. до теперішнього часу не сплачена відповідачем, що підтверджується карткою особового рахунку відповідача з єдиного внеску за період з 01.01.2010 по 31.12.2012 (а.с.9).

Таким чином, зазначене грошове зобов'язання є узгодженим та підлягає обов'язковому перерахуванню до бюджету у рахунок погашення заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, зокрема, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодних доказів щодо неправомірності визначення розміру та складу страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, неправомірності їх нарахування, а також доказів щодо погашення наявної у відповідача заборгованості у розмірі 1288,80 грн. суду не надано.

З огляду на зазначене та беручи до уваги докази, які наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1288,80 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 136, 157 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання 08600, АДРЕСА_1) на користь Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області заборгованість по страхових внесках у сумі 1288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лисенко В.І.