Справа № 802/1507/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 листопада 2017 р. Справа № 802/1507/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Краєвської І.В.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4

до: Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки у Полтавській області

про: визнання протиправним та скасування розрахунку

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_3 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки у Полтавській області про визнання протиправним та скасування розрахунку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що розрахунок № 160510 від 25 квітня 2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 0160510 від 25 квітня 2017 року складений відповідачем, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки не немає жодного відношення до габаритно-вагового контролю автомобіля DAF XF 105.460, що проводився 26 квітня 2017 року на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський км. 207+450.

У судовому засіданні було замінено неналежного відповідача - управління Укртрансбезпеки у Полтавській області на належного - Державну службу України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки у Полтавській області.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову з урахуванням письмових заперечень.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

ОСОБА_3 являється власником транспортного засобу марки DAF модель XF 105.460, реєстраційний номер АВ 7815СН.

01 квітня 2017 року між ОСОБА_3 (Орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар) укладено договір оренди транспортного засобу № 01-04-2017-7 (а.с. 11-12).

Відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 01 квітня 2017 року ОСОБА_3 з одного боку та ФОП ОСОБА_4 з другого боку склали акт про те, що здійснено приймання-передачу транспортного засобу вантажний автомобіль марки DAF модель XF 105.460, реєстраційний номер АВ 7815СН (а.с. 13).

26 квітня 2017 року державними інспекторами управління Укртрансбезпеки у Полтавській області на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський км. 207+450 здійснено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки DAF модель XF 105.460, реєстраційний номер АВ 7815СН, що перебуває у власності ОСОБА_3

26 квітня 2017 року транспортний засіб DAF державний номерний знак НОМЕР_1 відповідно до товарно-транспортної накладної ТТН-ліс серії ПЛА № 442298 здійснював перевезення деревини (а.с. 14). У товарно-транспортній накладній перевізником зазначено - ФОП ОСОБА_4, водій ОСОБА_5 (а.с. 14).

26 квітня 2017 року інспекторами управління Укртрансбезпеки у Полтавській області складено акт ВІ № 0160510 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с. 33). Так, у акті зазначено, що під час перевірки виявлено порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Зокрема, зазначено, що надавались послуги з перевезення вантажу без оформлення дозволу на перевищення вагових обмежень, який дає право на рух автомобільними дорогами (а.с. 53).

За результатами здійсненого габаритно-вагового контролю інспекторами складено довідку результатів здійснення габаритно-вагового контролю від 26 квітня 2017 року та акт № 0160509 від 26 квітня 2017 про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень. Так, у зазначених документах водієм транспортного засобу зазначено ОСОБА_5 (а.с. 7-8).

Також, на основі виявлених порушень, відповідачем сформовано розрахунок № 160510 від 25 квітня 2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 25 квітня 2017 року згідно з яким визначено платника ОСОБА_3 та суму до сплати у розмірі 476,00 Євро (а.с. 9). Окрім того, водієм зазначено ОСОБА_5

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно із п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26 червня 2015 року "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Харківській області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1378-р "Питання Державної служби з безпеки на транспорті" здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію), припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.

Спірні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України № 3353-XII від 30 червня 1993 року "Про дорожній рух" (далі - Закон № 3353-XII), Законом України № 2344-III від 05 квітня 2001 року "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-III), Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року (далі - Порядок № 1567), Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим поставною Кабінету Міністрів України № 879 від 27 червня 2007 року (далі - Порядок № 879), в редакціях, чинних на момент виникнення спірних відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно ст. 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно із ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Крім того, ст. 48 цього Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 33 Закону України № 2862-IV від 08 вересня 2005 року "Про автомобільні дороги" встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30 березня 1994 року перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначаються окремими актами законодавства.

Пунктом 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18 січня 2001 встановлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 р. № 1094

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (п. 3 Правил № 30).

У свою чергу, згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі -18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно п. 4 Правил № 30, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів визначає Порядок № 879.

Згідно із пп. 4 п. 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п. 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Згідно із п. 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

У відповідності з п. 21 Порядку № 879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України №1007/1207 від 10 грудня 2013 року зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 за №215/24992 (далі - Наказ № 1007/1207), зокрема, пп. 5 п. 4, передбачено, що посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-30-1 Порядку № 879.

Згідно із п. 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Судом встановлено, що за наслідком проведеного 26 квітня 2017 року габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який належить ОСОБА_3 марки DAF модель XF 105.460, реєстраційний номер АВ 7815СН інспекторами Управління було встановлено, що надавались послуги з перевезення вантажу без оформлення дозволу на перевищення вагових обмежень, який дає право на рух автомобільними дорогами. Тобто, позивачем не виконано вимог чинного законодавства щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування.

В свою чергу, суд звертає увагу на те, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 не є автомобільним перевізником, в розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому до неї не можуть бути застосовані відповідні санкції.

Так, представником позивача зазначено, що перевезення вантажу на транспортному засобі марки DAF модель XF 105.460, реєстраційний номер АВ 7815СН здійснювалось ФОП ОСОБА_4 на підставі договору оренди транспортного засобу від 01 квітня 2017 року на підтвердження чого, крім іншого, надано товарно-транспортну накладну на перевезення деревини серії ПЛА № 442298 від 26 квітня 2017 року (а.с. 14).

Окрім того, представником позивача зазначено, що розрахунок № 160510 та акт № 0160510 датовані 25 квітня 2017 року в той час як габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснювався 26 квітня 2017 року, що свідчить про те, що останні не мають відношення до габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який здійснювався 26 квітня 2017 року.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що інспекторами допущено технічну помилку, однак ці розбіжності не є підставою для визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи платником відповідно до розрахунку плати за проїзд визначено ОСОБА_3, однак, транспортний засіб марки DAF модель XF 105.460, реєстраційний номер АВ 7815СН переданий в оренду ФОП ОСОБА_4. Зазначений договір діє до 31 грудня 2017 року (а.с. 12).

Крім того, факт здійснення перевезення деревини автомобільним транспортом марки DAF модель XF 105.460 26 квітня 2017 року підтверджується товарно-транспортною накладною у якій перевізником зазначено ФОП ОСОБА_4, а не ОСОБА_3

Абзацом 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно пункту 28 Порядку габаритно-вагового контролю, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що плата за проїзд автомобільними дорогами справляється виключно з перевізника.

Відтак, будь-які відомості щодо участі позивача в здійсненні вантажного перевезення в дослідженій товарно-транспортній накладній не відображені.

При цьому слід зазначити, що товарно-транспортна накладна відповідно до статті 48 Закону № 2344-III є документом, на підставі якого виконується вантажне перевезення, вона була пред'явлена до перевірки та описана в акті перевірки від 26 квітня 2017 року (а.с. 33).

Таким чином, на час проведення перевірки в розпорядженні уповноважених осіб Укртрансбезпеки були наявними документи, в яких зафіксовані відомості щодо автомобільного перевізника, однак такі відомості залишилися поза увагою відповідача під час складання оскарженого розрахунку.

Відтак, ОСОБА_3 не здійснювала перевезення вантажу автомобілем марки DAF тобто не була перевізником в розумінні абз. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 2344-III, що виключає можливість накладення на нею штрафу за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Щодо тверджень представника відповідача, що розбіжності в даті розрахунку та акті є технічними помилками, суд не бере до уваги з огляду на таке.

Як встановлено у судовому засіданні та випливає із матеріалів справи при складанні оскарженого розрахунку суб'єкт владних повноважень допустив помилки, а саме виникли розбіжності в даті винесення розрахунку № 160510, щодо інших документів, а саме довідки результатів здійснення габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі, акту № 0160509, розрахунку № 160510 від 25 квітня 2017 року у них також допущено помилки, а саме невірно зазначено водія ОСОБА_5 замість ОСОБА_5 При цьому, суд також враховує, що інспекторами оглядалось посвідчення ОСОБА_5 при огляді документу, що посвідчує особу, що підтверджується записом в акті ВІ № 0160510 (а.с. 33).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач неповно встановив обставини, що мають значення для прийняття рішення, та безпідставно поклав обов'язок на позивача сплати за проїзд великоваговим/великогабаритним транспортом вага чи габарити якого перевищують законодавчо встановлені норми, ОСОБА_3 не є перевізником у розумінні Закону України Про автомобільний транспорт, а також те, що суд вважає, що такий розрахунок підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачами не доведено правомірність оскаржуваного розрахунку, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок № 160510 від 25 квітня 2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 0160510 від 25 квітня 2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань управління Укртрансбезпеки у Полтавській області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна