Справа № 826/23019/15
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Качак Х.Б., за участі представника позивача Горьової Н.С., представника відповідача Шпіня В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" до державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень від 07.07.2015 №, від 07.07.2015 №, -

В С Т А Н О В И В :

05.10.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфокс" (далі- ТОВ "Інфокс") звернулось до суду із адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень рішення від 07.07.2015 №, яким на підставі пункту 2 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивачу нараховано штраф за період 21.10.2014 до 21.10.2014 у розмірі 2666,65 грн. та пеню 26,67 грн., що у загальному розмірі складає2693,32 грн. та від 07.07.2015 №, яким на підставі пункту 2 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивачу нараховано штраф за період 21.05.2015 до 22.05.2015 у розмірі 5335,41 грн. та пеню у розмірі 53,35 грн., що загалом складає 5388,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач своїми протиправними діями, які виявилися у неправильному застосуванні норми права, а саме, п.2 частини одинадцятої та частину 10 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» грубо порушили законні права та матеріальні інтереси Позивача, як суб'єкта господарювання.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 р. позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 07.07.2015 № та №.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б свідчили про наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску станом на момент перерахування позивачем грошових коштів у відповідності до платіжних доручень, яка була погашена за рахунок останніх, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано, відтак, контролюючим органом безпідставно не включено грошові кошти, сплачені згідно з вказаними платіжними дорученнями, до зобов'язань за жовтень 2014 року та травень 2015 року та, як наслідок, зроблені необґрунтовані висновки про порушення позивачем строків сплати єдиного внеску.

Непогоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, якою просить через порушення норм матеріального та процесуального права скасувати вказане рішення та відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законом.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, представник позивача заперечував проти її задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняті рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» від 07.07.2015 №, яким на підставі пункту 2 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивачу нараховано штраф за період 21.10.2014 до 21.10.2014 у розмірі 2666,65 грн. та пеню 26,67 грн., що у загальному розмірі складає2693,32 грн.; від 07.07.2015 №, яким на підставі пункту 2 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивачу нараховано штраф за період 21.05.2015 до 22.05.2015 у розмірі 5335,41 грн. та пеню у розмірі 53,35 грн., що загалом складає 5388,76 грн.

Не погоджуючись з даними рішеннями, ТОВ "Інфокс" оскаржило їх до Головного управління ДФС у м Києві.

17 серпня 2015 року на адресу ТОВ «ІНФОКС» надійшло Рішення ГУ ДФС у м.

Києві від 13.08.2015 р. № 12462/10/26-15-10-08-16 про результати розгляду первинної скарги ТОВ «ІНФОКС», згідно якого скарга ТОВ «ІНФОКС» залишена без задоволення, а вказані рішення - без змін.

Листом від 27 серпня 2015 року вих. № 128/08-15 ТОВ «ІНФОКС» оскаржило рішення ГУ ДФС у м. Києві від 13.08.2015 р. № 12462/10/26-15-10-08-16 до Державної фіскальної служби України і 18.09.2015 р. одержало відповідь від ДФС України вих. №19935/6/99-99-10-01-07-25, якою ДФС України залишило скаргу без задоволення.

Незгода з висновками податкового органу слугувала зверненню позивача з даним позовом до суду.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 8 статті 9 вищевказаного Закону обумовлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

У відповідності до пункту 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Приписами статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

За несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум. На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ІНФОКС» здійснює виплату заробітної плати 07 числа місяця наступного за календарним, за який здійснюється виплата заробітної плати. Авансова виплата заробітної плати здійснюється в період, який не перевищує шістнадцяти календарних днів та відраховується назад від дати виплати заробітної плати.

Отже, виплата авансу позивачем по зарплаті повинна бути здійснена в проміжок часу (шістнадцять календарних днів) з 07 числа місяця наступного за календарним, за який здійснюється виплата заробітної плати, по 22 число поточного місяця, за який здійснюється виплата заробітної плати.

Щодо Рішення податкового органу М про сплату 10% штрафу у розмірі 2666 грн.65 коп. та пені у розмірі 26 грн.67 коп. за період з 21.10.2014 р. до 21.10.2014 р. колегією суддів встановлено, що позивач, платіжним дорученням №1565 (призначення платежу: аванс за жовтень 2014 р.) здійснив сплату ЄСВ на суму авансового платежу по заробітній платі працівникам за жовтень місяць 2014 р. у розмірі - 29480, 00 грн.(двадцять дев'ять тисяч чотириста вісімдесят грн. 00 коп.). При цьому, перерахування ЄСВ із суми заробітної плати за жовтень 2014 року здійснена платіжним дорученням №1624 від 04 листопада 2014 року на суму 30370,00 грн.

З огляду на зазначене, позивачем сплачено кошти ЄСВ відповідно до п.8 ст.9 Закону №2464 та п. 6 частини 2 розділу IV Інструкції на суму 30370, 00 грн., нарахованого за календарний місяць, за який здійснюється виплата заробітної плати, не пізніше 20 числа наступного місяця (листопада), а саме 04.11.2014 р., а кінцевий термін сплати ЄСВ на суму авансового платежу спливає 20.11.2014 р., оскільки авансовий платіж здійснено 21.10.2014 р.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві № від 07 липня 2015 року про сплату 10% штрафу у розмірі 2666 грн.65 коп. та пені у розмірі 26 грн.67 коп. за період з 21.10.2014 р. до 21.10.2014 р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо правомірності прийняття рішення податкового органу № від 07 липня 2015 року про сплату 20% штрафу у розмірі 5335 грн.41 коп. та пені у розмірі 53 грн.35 коп. за період з 21.05.2015р. до 22.05.2015р. з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач платіжним дорученням № 2441 (призначення платежу: аванс за травень 2015 р.) здійснив сплату ЄСВ на суму авансового платежу по заробітній платі працівникам за травень місяць 2015 р. у розмірі - 35750, 00 грн.(тридцять п'ять тисяч сімсот п'ятдесят грн. 00 коп.). При цьому, перерахування ЄСВ із суми заробітної плати за травень 2015 року здійснена платіжним дорученням № 2493 від 04 червня 2015 року на суму 36576,00 грн.

Тобто, позивачем сплачено кошти ЄСВ відповідно до п.8 ст.9 Закону №2464 та п. 6 частини 2 розділу IV Інструкції на суму 36576, 00 грн., нарахованого за календарний місяць, за який здійснюється виплата заробітної плати, не пізніше 20 числа наступного місяця (червень), а саме 04 червня 2015 р.

Щодо сплати ЄСВ на суму авансового платежу, який здійснено 22 травня 2015 р., то кінцевий термін його сплати, згідно зазначеної Інструкції, спливає 20.06.2015 р.

Таким чином, Рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві № від 07 липня 2015 року про сплату 20% штрафу у розмірі 5388 грн. 76 коп. та пені у розмірі 53 грн.35 коп. за період з 21.05.2015 р. до 22.05.2015 р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем спростовано доводи апелянта, що ними належним чином не виконані норми ст.9 Закону № 2464 щодо сплати єдиного внеску з порушенням законодавчо встановленого строку.

Крім того, апелянтом не доведено наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску станом на момент перерахування позивачем грошових коштів у відповідності до платіжних доручень.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, всі доводи апелянта не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, отже не заслуговують уваги.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Повний текст ухвали виготовлено 20.11.2017 року.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 р., залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2017 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" до державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень від 07.07.2015 №, від 07.07.2015 №, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль