Справа № 820/2737/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 р. Справа № 820/2737/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

представників сторін: позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2017р. по справі № 820/2737/17

за позовом ОСОБА_3

до Південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення - рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (далі по тексту позивач, ОСОБА_3О.) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту відповідач, Південна ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області щодо винесення оскаржуваних податкового повідомлення - рішення від 30.06.2016 року № 943261-13 про визначення ОСОБА_3 суми податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб, код платежу 18011000 за період 2016 р. у розмірі 25000 грн. та податкової вимоги від 08.12.2016 року № 5750-17 про термінову сплату ОСОБА_3 суми податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями - транспортний податок з фізичних осіб, станом на 07.12.2016 року у розмірі 25000 грн.;

- скасувати податкове повідомлення - рішення Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 30.06.2016 року № 943261-13 про визначення ОСОБА_3 суми податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб, код платежу 18011000 за період 2016 р. у розмірі 25000 грн.;

- скасувати податкову вимогу від 08.12.2016 року № 5750-17 Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про термінову сплату ОСОБА_3 суми податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями - транспортний податок з фізичних осіб, станом на 07.12.2016 року у розмірі 25000 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2017 року по справі № 820/2737/17 адміністративний позов ОСОБА_3 до Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення - рішення та податкової вимоги - задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення - рішення Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 30.06.2016 року № 943261-13, яке винесене відносно ОСОБА_3.

Скасовано податкову вимогу від 08.12.2016 року № 5750-17 Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, яка винесена відносно ОСОБА_3.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (код 39856317, вул. Короленко,85, м.Красноград, Харківська область, 63304) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 ( код НОМЕР_1, вул. Коломацька, б.9, с. Латишівка, Харківська область, 63120) судові витрати у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2017 року по справі № 820/2737/17 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача, в обґрунтування вимог апеляційної скарги та у судовому засіданні стверджує, що у розумінні ст.267 Податкового кодексу України належний позивачеві автомобіль є обєктом оподаткування транспортним податком, позивач платником транспортного податку, а відтак, відповідачем цілком правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 943261-13 та податкову вимогу від 08.12.2016 року № 5750-17, на підставі та в межах повноважень, визначених Законом.

Представник позивача, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу та у судовому засіданні, з викладених підстав, просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу з 13.10.2015 року на праві власності належить транспортний засіб - автомобіль AUDI Q7, 2015 року випуску (а.с.33).

Південною об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області 30.06.2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення №94361-13, яким визначено позивачу суму грошового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. ( а.с.8).

Зазначене податкове повідомлення-рішення 02.08.2016 року направлено на адресу позивача та отримано її уповноваженою особою 09.08.2017 року ( а.с.29).

Внаслідок несплати нарахованих контролюючим органом зобов'язань, останнім прийнято відносно позивача податкову вимогу від 08.12.2016 року № 5750-17 про сплату ОСОБА_3 суми податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями - транспортний податок з фізичних осіб, станом на 07.12.2016 року у розмірі 25000 грн.

Зазначену вимогу направлено на адресу позивача та отримано її уповноваженою особою 20.12.2016 року(а.с.30).

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням та вимогою про сплату податкового боргу, ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги про сплату податкового боргу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з протиправності визначення відповідачем ОСОБА_3 податкового зобовязання з транспортного податку за 2016 рік у розмірі 25000,00 грн., а також податкової вимоги про сплату податкового боргу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 року Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Положеннями пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України було визначено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

При цьому, Законом України від 24.12.2015 року N 909-VIII, який набрав чинності 01.01.2016 року, було внесено зміни до Податкового кодексу України, у зв'язку з чим пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України викладено в новій редакції.

Так, пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

У відповідності до пункту 267.4 статті 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України (з урахуванням змін, внесених Законом України від 24.12.2015 року N 909-VIII щодо об'єкта оподаткування), власники транспортних засобів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, є платниками транспортного податку.

Як встановлено підпунктом 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2017 визначена у розмірі 1378 гривень, а тому об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500,00 грн.

Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 (в редакції на час винесення спірного податкового повідомлення - рішення), яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Відповідно до п.13 вищезазначеної методики, Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з пунктами 4, 13 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2013 року № 403, джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства. Середньоринкова вартість транспортних засобів розраховується щокварталу Мінекономрозвитку для кожної марки та моделі транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, оприлюднюється до 10 числа наступного місяця в установленому Мінекономрозвитку порядку на офіційному веб-сайті Міністерства для вільного доступу та зберігається протягом 1095 днів з дня її оприлюднення.

Пунктом 14 Методики передбачено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, обєм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Колегія суддів зауважує, що неправильне визначення середньоринкової вартості транспортного засобу ОСОБА_3 не було підставою звернення до суду з даним адміністративним позовом, а тому не є предметом спору у даній справі.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням часу прийняття змін до ст. 267 ПК України, рішенням Харківської міської ради 7 скликання від 13.01.2016 року №112/16 «Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 № 126/11 «Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України» та положень пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, норми ст. 267 ПК України, з урахуванням внесених змін, можуть застосовуватися лише з 01.01.2017 року, з огляду на наступне.

Відповідно п. 33.1 ст. 33 ПК України, податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів.

Базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов'язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податку (п.33.3 ст. 33 ПК України).

Податковий період - це певний строк, протягом якого у платника податку виникає податковий обов'язок у зв'язку з наявністю об'єкта оподаткування та визначається база оподаткування.

Функціональне навантаження податкового періоду як обов'язкового елементу податку (пп. 7.1.6 п. 7.1 ст. 7 ПК України) полягає в забезпеченні, з одного боку, періодичності надходження податку (збору) в бюджет, а з другого - дотримання принципу одноразовості оподаткування, відповідно до якого об'єкт оподаткування протягом встановленого податкового періоду може обкладатися податком (збором) тільки один раз. З точки зору на податковий обов'язок як на правову категорію, існування якої визначено юридичним складом, податковий період є додатковим юридичним фактом до факту поширення на особу визначеного законом статусу платника певного податку (збору) та факту наявності у особи об'єкта оподаткування.

Статтею 4 ПК України встановлено основні засади податкового законодавства України. Згідно з пп. 4.1.9 п. 4.1 цієї статті податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Колегія суддів зазначає, що транспортний податок, як зазначено вище, запроваджено з 1 січня 2015 року.

Натомість, Законом України № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року, що набрав чинності 01 січня 2016 року, змінено лише об'єкт оподаткування транспортним податком.

У відповідності до п.п.8.1, 8.3 ст.8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад

Згідно п.п.10.1, 10.2 ст. 10 ПК України, до місцевих податків належить податок на майно, який в силу ст.265 ПК України складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до пп.12.1.2 п.12.1 ст.12 ПК України, Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпунктом 12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При цьому, в силу п.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України, у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Так, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» наведеного Закону рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

У відповідності до зазначеного Закону, Рішенням Харківської міської ради 7 скликання від 13.01.2016 року №112/16 Про внесення змін до рішення 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 № 126/11 Про врегулювання питань справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України, було змінено обєкт оподаткування транспортним податком, чим фактично приведено у відповідність до положень ст. 267 ПК України зі змінами, внесеними Законом України від 24 грудня 2015 року №909-VIII.

Доказів того, що зазначене рішення Харківської міської ради визнано протиправним та скасовано у встановленому Законом порядку матеріали справи не містять, а тому останнє підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в даному випадку не встановлено новий податок та не змінено його ставку, а лише змінено вимоги до об'єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до ПК України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються: система оподаткування, види податків і зборів, порядок обчислення та строки сплати податків і зборів, податкові пільги та порядок їх застосування (в тому числі і підстави для звільнення від їх сплати), отже суд не наділений повноваженнями доповнювати діюче законодавче регулювання своїми рішеннями і встановлювати додаткові підстави для звільнення від сплати податків, зокрема, транспортного податку.

В силу приписів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, вказані положення жодним чином не обмежують право держави приймати закони, необхідні для здійснення контролю за користування майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків, зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14.10.2010 року, прийнятому в справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, у другому реченні першого пункту йде мова про те, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів» (п. 50).

В даному випадку, колегія суддів вважає, що встановлення транспортного податку на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VІІІ від 28.12.2014 року, та встановлення чітких правил його сплати, не суперечить засадам статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що автомобіль, який належить позивачу, згідно п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України у 2016 році є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач - платником вказаного податку.

Щодо позовної вимоги про скасування податкової вимоги від 08.12.2016 року № 5750-17 Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України, податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Сума визначеного транспортного податку, відповідно до п.п. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України, фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Як вбачається з поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи, податкове повідомлення - рішення від 30.06.2016 року № 943261-13 направлено позивачу поштою 02.08.2016 року та отримано її уповноваженою особою 09.08.2017 року ( а.с.29). Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 09.08.2017 року. Отже, сума податкового зобов'язання є узгодженою та позивачем не сплачена.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом позивачу направлено податкову вимогу від 08.12.2016 року № 5750-17 та отримано її уповноваженою особою 20.12.2016 року (а.с.30).

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що винесене Південною обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 943261-13 про визначення суми податкового зобовязання за платежем: "транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25,000 (двадцять пять тисяч) грн. 00 коп., а також податкова вимога від 08.12.2016 року № 5750-17 є правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, при винесенні податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 943261-13 про визначення суми податкового зобовязання за платежем: "транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25,000 (двадцять пять тисяч) грн. 00 коп., а також податкової вимоги від 08.12.2016 року № 5750-17, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2017 року по справі № 820/2737/17, не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог через порушення ним норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2017р. по справі № 820/2737/17 скасувати в частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_3.

В цій частині прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови виготовлений 24.11.2017 р.