Справа № 818/1800/17
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
24 листопада 2017 р. Справа № 818/1800/17
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Шевченко І.Г., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника Лебединського відділення поліції Головного управлінння національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до начальника Лебединського відділення поліції Головного управлінння національної поліції в Сумській області ОСОБА_2, в якому просив:
- визнати неправомірною бездіяльність начальника Лебединського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_2, що полягає в ненаданні відповіді на питання 2, 3, 4 заяви ОСОБА_1 від 26.10.2017 №528;
- визнати неправомірною бездіяльність начальника Лебединського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_2, що полягає в невиконанні законних вимог, викладених в пункті 5 заяви ОСОБА_1 від 26.10.2017 №528, а саме незалучення ОСОБА_1 до перевірки, позбавлення позивача права брати участь у перевірці поданої заяви та бути присутнім при її розгляді;
- зобовязати відповідача надати відповідь на питання 2, 4 заяви ОСОБА_1 від 26.10.2017 №528.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26 жовтня 2017 року він звернувся до начальника Лебединського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_2 із заявою № 528, в якій повідомив про крадіжку з проникненням до приватного господарства та просив:
1. Внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення передбачені статтями 162 (порушення недоторканності житла) та 185 (крадіжка) по факту незаконного проникнення до приватного володіння з метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб.
2. Якщо слідчий або інші працівники Лебединського ВП, писатимуть рапорти чи висновки в яких стверджуватимуть про відсутність в заяві №528 ознак кримінального правопорушення, просив детально мотивувати своє рішення, назвати докази і повідомити обставини, на підставі яких працівники поліції дійшли такого висновку, вказати статтю закону, яка дає право слідчому робити такі висновки без проведення слідчих дій в досудовому розслідуванні, та назвати докази і зазначити обставини, на підставі яких слідчий дійшов такого висновку та спростував факти викладені в заяві №528, та описати процес здійснення слідчим оцінки обґрунтованості поданої заяви з повідомленнями про кримінальне правопорушення.
3. До внесення відомостей в ЄРДР, заборонено проводити будь-які інші дії, повязані з даним зверненням №528, в тому числі - робити перевірки, збирати докази чи опитувати осіб.
4. Якщо до внесення зазначених позивачем відомостей в ЄРДР буде проведена будь-яка перевірка з даного приводу, просив назвати осіб, які ініціювали та виконали цю перевірку, а також вказати закони, якими вони керувались при проведенні перевірки.
5. Якщо Лебединський ВП все ж таки буде проводити перевірку, без внесення відомостей до ЄРДР, просив залучити його до цієї перевірки.
На вказану заяву, позивач отримав відповідь начальника Лебединського ВП ГУНП в Сумській області, в якій повідомлялось про відсутність в поданій заяві №528 ознак кримінального правопорушення. ОСОБА_1 вважає, що даний лист містив недостовірну інформацію про відсутність в його заяві ознак кримінального правопорушення, а в порушення Закону України «Про звернення громадян» не виконано його вимог щодо залучення до перевірки та не надано відповіді на питання 2, 3, 4 та 5 його заяви № 528.
Перевіривши матеріали поданого позову, вбачається необхідним відмовити у відкритті провадження у справі, приймаючи до уваги наступне.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За змістом ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом (ч.1 та ч.4 ст.6 КАС України).
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Разом з тим, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства (ч.3 ст.17 КАС України).
Як вбачається зі змісту позову та доданих до нього матеріалів, предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 бездіяльності посадової особи Лебединського ВП ГУНП України в Сумській області ОСОБА_2 щодо неналежного розгляду його заяви №528 від 26.10.2017, в якій він повідомляв про кримінальне правопорушення. При цьому всі 2,3,4,5 пункти заяви позивача №528, адресованої відповідачу щодо надання мотивованого рішення щодо відсутності в його заяві ознак кримінального правопорушення (п.2 заяви), заборони проводити перевірку та вчиняти будь-які дії стосовно поданої заяви про кримінальне правопорушення до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (п.3 заяви), повідомлення про осіб, які проводили перевірку за його заявою про кримінальне правопорушення з посиланням на норми закону (п.4 заяви) та щодо залучення його до перевірки, проведеної за його заявою про кримінальне правопорушення (п.5 заяви), випливали саме з першої вимоги заяви - про внесення до Єдиного реєстру відомостей про кримінальне правопорушення та були повязані виключно з перевіркою поданої заяви про вчинення кримінального правопорушення.
При цьому згідно ч.1 ст.1, ч.1 ст. 4 Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 №4651-VІ (далі КПК України) порядок кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 статті 3 КПК України) на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 КПК України. Так, за приписами п. 1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна. При цьому, у відповідності до приписів частини 1 статті 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Отже, правовідносини, щодо розгляду заяв про вчинення кримінального правопорушення (якою, в тому числі, являється і заява позивача №528 від 26.10.2017) за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Таким чином спір, що виник між сторонами в даній справі підлягає розгляду в порядку, передбаченому КПК України, оскільки захист прав заявника, з урахуванням обов'язковості дотримання вимог частини ч.3 ст.2 КАС України, вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшов такий позов, перевіряти та надавати оцінку, не властивим суду адміністративної юрисдикції, дотримання відповідачем приписів, встановлених Кримінально-процесуальним кодексом України, однак адміністративний суд не має повноважень на здійснення такої перевірки та відновлення порушених у рамках кримінального процесу прав заявника.
Також варто відмітити, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» зазначив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Враховуючи вимоги, наведені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Верховний Суд України неодноразово, в тому числі в постановах від 24 квітня 2012 року (справа № 21-989во10) від 16 вересня 2015 року (справа № 21- 1666а15), вказував на те, що спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні, не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.
Також у рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001р. №6-рп/2001 зазначено, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської сфери.
Схоже міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 №19-рп/2011, в якому відмічено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.
За таких обставин вимоги позивача про оскарження бездіяльності посадової особи Лебединського ВП ГУНП України в Сумській області під час організації перевірки заяви про кримінальне правопорушення повинно розглядатися у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.
Позивач, звертаючись з позовом до суду, посилається на приписи Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР, відповідно до якого заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Однак, той факт, що позивач вважає свою заяву, в частині, такою, що подана в порядку Закону України «Про звернення громадян» не змінює її суті, а саме, того, що вона в цілому є заявою про кримінальне правопорушення, а отже, повинна розглядатись за правилами КПК України. Крім іншого, відповідно до Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» (лист від 12.01.2017 №9-49/0/4-17), на яке посилається сам позивач у заяві №528, якщо особа звертається з певним документом до органів, відповідальних за реалізацію завдань кримінального провадження, повязаних із вчиненням, на її думку, кримінального правопорушення, то таке звернення недопустимо розцінювати як таке, в якому реалізується право особи на внесення пропозицій стосовно вдосконалення роботи органів досудового розслідування, викриття недоліків у їх роботі або як прояв участі у державних справах (тобто в порядку Закону України «Про звернення громадян», сфера застосування якого обумовлена його статтею 12, відповідно до якої, дія цього не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством і законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України», законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про виконавче провадження»).
Пунктом 1 частини 1 статті 109 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі серед іншого, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи що спірні правовідносини стосуються діяльності відповідача, яка регламентована нормами Кримінального процесуального кодексу України, що, в свою чергу, виключає можливість її розгляду в порядку адміністративного судочинства, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.109 КАС України.
Керуючись ст. ст. 107, 109, 165, 186 КАС України, -
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Лебединського відділення поліції Головного управлінння національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії.
Роз'яснити позивачу, що розгляд його заяви віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.Г. Шевченко