Справа № 760/12794/16-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
14 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,
за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,
розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Департаменту державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач в липні 2016 року звернувся до суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України і просив скасувати постанову заступника начальника Відділу Кузьменка О.С. від 30.06.2016 у виконавчому провадженні №51258963 про стягнення виконавчого збору у сумі 2040,00 гривень.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено.
Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Свої вимоги апелянти аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 27 травня 2016 року заступник начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Кузьменка О.С. відкрив виконавче провадження №51258963 за виконавчим листом Солом`янського районного суду м. Києва від 23.05.2016 № 760/2284/16-а про зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Одночасно державним виконавцем було запропоновано боржнику самостійно виконати рішення у термін до 02.06.2016 включно.
Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України від 30.06.2016 року у виконавчому провадженні №51258963, за невиконання у встановлений термін рішення, було стягнуто виконавчий збір у сумі 2040,00 гривень.
Не погоджуючись із таким рішенням державного виконавця, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимогою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що враховуючи наявність в матеріалах виконавчого провадження обґрунтованого клопотання боржника про відкладення виконавчих дій у зв`язку з невчасним отриманням копії постанови про відкриття виконавчого провадження, суд вважає безпідставним винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору від 30.06.2016, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (далі Закон №606-XIV).
Відповідно до частини першої статті 75 Закону №606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.
Згідно частини другої статті 25 вказаного Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.
Частиною другою статті 75 Закону №606-XIV визначено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла в період спірних відносин, уразі невиконання боржником у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Як свідчать матеріали справи, 27.05.2016 року було відкрито виконавче провадження №51258963 за виконавчим листом Солом`янського районного суду м. Києва від 23.05.2016 № 760/2284/16-а та запропоновано боржнику самостійно виконати рішення у термін до 02.06.2016 включно.
Судом також встановлено, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 03 червня 2016 року, тобто вже після спливу строку встановленого для добровільного виконання рішення, у зв`язку з чим наступного дня звернувся до державного виконавця із заявою про відкладення виконавчих дій. Відомостей про результати розгляду зазначеного клопотання матеріали справи не містять.
Разом з тим, вже 03.06.2016 року, тобто в той же день, коли Боржником було отримано постанову по відкриття виконавчого провадження, було проведене засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, і на виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 17.03.2016 призначено одноразову грошову допомогу.
В той же час, встановлено, що вже в день отримання боржником постанови про відкриття провадження, яка надійшла до нього із запізненням, Міністерство оборони України вчинило дії, спрямовані на добровільне виконання судового рішення, - ухвалило рішення про призначення допомоги боржнику у встановленому порядку, за наслідками якого в подальшому Київським міським військовим комісаріатом 01 липня 2016 після завершення необхідних процедур була здійснена фактична виплата грошових коштів стягувачу.
Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.
Наведене вище вказує, що вирішальним в даному випадку є не лише встановлення факту добровільного виконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання, а й належним чином повідомлення про необхідність вчинення цих дій у визначені строки.
Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання (перш за все, це направлення сторонам усіх процесуальних документів, прийнятих в рамках виконавчого провадження, в тому числі постанов про відкриття провадження та стягнення виконавчого збору).
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду України від 28.01.2015 року, №6-785цс15 від 06.07.2015 р.
За таких обставин, враховуючи наявність в матеріалах виконавчого провадження обґрунтованого клопотання боржника про відкладення виконавчих дій, та у зв`язку з невчасним отриманням копії постанови про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору від 30.06.2016, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.
Разом з тим, 20.10.2017 року відповідачем було заявлено клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору в розмірі 244,2 грн., у зв`язку із чим колегія суддів зазначає наступне.
Так, в силу ч. 2 ст. 87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.
З матеріалів справи вбачається, що апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 1760 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3401 від 06.10.2017 року, в той час як до сплати підлягала сума в розмірі 1515,8 грн.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору в розмірі 244,2 грн.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.
Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.10 ч.5 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. 160, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби України залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року залишити без змін.
Повернути Департаменту державної виконавчої служби України надмірно сплачений ним судовий збір у розмірі 244 грн. (двісті сорок чотири) 20 коп. Оригінал квитанції знаходиться в матеріалах справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма