Справа № 211/2081/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"22" листопада 2017 р. справа № 211/2081/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Іванова С.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 04 липня 2017 року у справі №211/2081/17

за позовом ОСОБА_1

до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

05.05.2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, оформлені листом №П-65 від 04.05.2017 року, щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії;

- зобов'язати Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 07.04.2017 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком.

Постановою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 04 липня 2017 року позов задоволено. Постанова мотивована обґрунтованістю позовних вимог позивача та неправомірністю дій відповідача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що згідно до ст.5 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та

деяких інших осіб" особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членами їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Частиною 3 ст.45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведені з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

За нормами ст.40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне, страхування" дня обчислення пенсії застосовується середній заробіток на одну застраховану особу по Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії на інший, призначеного саме за цим Законом. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, позивачу при розрахунку розміру пенсії за віком правомірно застосовано показник середньої заробітної плати за 2007 рік (1197,91 грн.), який був на час призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ч.3 ст.45 Закону "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримував пенсію у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

07.04.2017 р. позивач звернувся до Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про перехід з пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 07.04.2017 р. позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування". Під час розрахунку пенсії позивачу було застосовано показник середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік - 1 197,91 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 р. № 327.

26.04.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок призначеної пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Листом від 04.05.2017 року №П-65 відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви позивача. Відмова мотивована тим, що загальний стаж враховано по 28.02.2017р. і він становить 41 рік 7 місяців 16 днів. Індивідуальний коефіцієнт стажу, з урахуванням кратності 1,35 становить 0,56138, а саме: (41*12+7)/1200*1,35 - 0,56138.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися за робітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під нас призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Враховуючи зазначене, заробітна плата для обчислення пенсії врахована за період з 10.07.2000р. по 28.02.2017р. (згідно даних персоніфікованого обліку). Коефіцієнт заробітної плати після оптимізації складає 2,42459.

Заробіток для розрахунку пенсії 2904,44 грн. (2,42459*1197,91, де 1197,91грн. - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік).

Розмір пенсії з 07.04.2017р. згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" становить 1705,30 грн., де: 1630,49 грн. - розрахунковий розмір пенсії; 74,82 грн. - доплата за 6 років понаднормативного стажу.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача:

- на момент призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років позивач не мав права на жодний інший вид пенсійного забезпечення;

- розміри пенсії за вислугу років військовослужбовців залежать від сум грошового забезпечення, тобто посадовий оклад, надбавка за звання, надбавка за вислугу років на момент звільнення;

- Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не регулюються порядок призначення, розміру та виплати пенсій за вислугу років особам офіцерського складу;

- згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 30 років;

- станом на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач повністю відповідав вимогам, встановленим ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік суперечить абзацу 2 ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Вказана норма застосовується до тих видів пенсій, які регулюються саме Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- реалізація права позивача на пенсію на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" проводиться вперше;

- після отримання права на пенсію за вислугу років позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені у ст.9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Таким законом є, зокрема, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким встановлюються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ та деяких інших осіб.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до ст.1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст.7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Частиною 1 ст.5 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.

Частиною 3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм, ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" він звернувся вперше.

Таким чином, в даному випадку, відсутні підстави для застосування відповідачем у спірних правовідносинах ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 31 березня 2015 року та від 02 грудня 2015 року (справи №№21-612а14, 21-4123а15 відповідно).

Оскільки позивачу раніше не призначалась пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", то за результатом розгляду заяви позивача відповідач мав застосувати положення ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто при обчисленні пенсії обрати розмір середньої заробітної плати (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме виходячи із розміру заробітної плати за 2014-2016 роки, а не показник заробітної плати в середньому на одну особу у цілому по Україні в галузях економіки за 2007 рік.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, не довів суду правомірність своїх дій, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 04 липня 2017 року у справі №211/2081/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: О.В. Головко

Суддя: С.М. Іванов