Справа № 807/552/17
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

807/552/17

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

в с т а н о в и в :

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Так, судами встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.» подано до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт «Про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік» форми № 10-ПІ від 22 лютого 2017 року, з якого вбачається, що у 2016 році середньооблікова чисельність штатних працівників у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.» становила 74 особи, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів - 3 осіб, а фактично у звітному році відповідачем було працевлаштовано 2 особи, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

Також судами встановлено, що відповідно до звітів, які подавалися Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.» до Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів з січня по травень 2016 року на підприємстві відповідача працювало 4 особи, яким встановлено інвалідність, що є більше за норму, встановлену статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Крім того, судами встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.» регулярно подавалися до Хустського міськрайонного Центру зайнятості населення звіти форми 3-ПН щодо наявності вакантних місць на підприємстві, зокрема й з можливістю працевлаштування інвалідів, однак центром зайнятості протягом звітного періоду не було направлено на працевлаштування до відповідача жодну особу з обмеженими можливостями.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.» було вжито всіх необхідних заходів по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу. Факт не працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян, у зв’язку з їх відсутністю, не може бути підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій, приводом для застосування яких є наявність вини юридичної особи.

Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що до суду не надано доказів відмови в працевлаштуванні інвалідів з боку відповідача, а також не надано доказів, що органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів направляли інвалідів для працевлаштування відповідачу. Не надано також доказів безпосереднього звернення інвалідів на підприємство з метою працевлаштування і відмови з боку відповідача в такому працевлаштуванні.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що обов’язок працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Поряд з цим, робочі місця у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.» залишилися вакантними у зв’язку з тим, що центром зайнятості інваліди до відповідача не спрямовувалися та безпосередньо до роботодавця з питань працевлаштування не зверталися, тобто не з вини відповідача.

Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини п’ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

У касаційній скарзі Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів посилається на те, що до обов’язків служби зайнятості не входить обов’язок працевлаштування інвалідів. Відповідач вказує на те, що предметом позову є не наявність вільних робочих місць, а виконання підприємством нормативу робочих місць шляхом працевлаштування підприємством інвалідів відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Крім того, позивач посилається на те, що відповідачем звіти форми №3-ПН подавались не у відповідності до інструкції з їх заповнення та містять недостовірні дані, а тому є неналежними у справі доказами.

Також позивач посилається на те, що судами не досліджено чи звертались до центру зайнятості інваліди з метою пошуку роботи особи з інвалідністю відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Проте із вказаними доводами Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів погодитись не можна з огляду на те, що за змістом статей 18 та 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов’язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов’язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а відповідно до частини 5 статті 19 цього Закону виконанням нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів вважається саме їх працевлаштування, а не лише створення відповідних робочих місць, а тому суди обґрунтовано прийняли рішення про відмову в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 липня 2013 року у справі №21-196а13, в якій зазначено, що закон зобов’язує відповідача відповідно до відсоткового нормативу створити робочі місця для праці інвалідів, зазначити їх у колективному договорі та інформувати центри зайнятості, а місцеві органи соціального захисту населення, відділення Фонду та органи працевлаштування підібрати робоче місце і працевлаштувати інваліда. При цьому обов’язок відповідача створити робочі місця для інвалідів не супроводжується його обов’язком їх працевлаштовувати.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п’ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗА – Б.А.Т.Е.» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець