Справа № 803/461/17
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/7844/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Обрізко І.М., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Головного управління держгеокадастру у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року у справі № 803/461/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління держгеокадастру у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В C Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Волинській області стосовно відмови у наданні йому дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4 га, яка знаходиться на території Пірванченської сільської ради Горохівського району Волинської області та зобовязати відповідача у встановлений чинним законодавством термін надати йому дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4 га, яка знаходиться на території Пірванченської сільської ради Горохівського району Волинської області.

На підтвердження позовних вимог покликався на те, що листом від 01.03.2017 № П-390/0-481/0/6-17 відповідач безпідставно відмовив йому у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4 га, яка знаходиться на території Пірванченської сільської ради Горохівського району Волинської області.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо рекомендування ОСОБА_1 повторно звернутися із матеріалами про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно, у встановленому законодавством порядку розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 січня 2017 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржили ОСОБА_1 та Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, які покликаючись на те, що вказана постанова суперечить вимогам законодавства, просять постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі може захистити порушенні його права та внаслідок цього йому необхідно ще звертатися до суду, оскільки спосіб відновлення порушеного права не відповідає меті поданого ним адміністративного позову.

Головне управління Держгеокадастру у Волинській області в обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що листом від 13.02.2017 № 49 Пірванченська сільська рада Горохівського району повідомила, що земельна ділянка, яку бажає отримати у приватну власність ОСОБА_1, знаходиться у користуванні жителів м. Горохова з 1993 року, сільська рада не погоджує надання даної земельної ділянки позивачу, та оскільки надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства можливе лише після підтвердження того, що земельна ділянка не надана у власність або користування іншим особам, тому позивачу не надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,4 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, а рекомендовано повторно звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задоволити частково, а Головного управління держгеокадастру у Волинській області - повністю, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що 30.01.2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області із письмовою заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4 га, яка знаходиться на території Пірванченської сільської ради Горохівського району Волинської області, додавши до заяви копії паспорта, посвідчення учасника бойових дій, картки фізичної особи платника податків.

Головне управління Держгеокадастру у Волинській області скерувало на адресу голови Пірванченської сільської ради Горохівського району лист від 10.02.2017 № 18-3-0.32-1101/2-17, у якому просило висловити позицію щодо надання позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Пірванченської сільської ради Горохівського району.

Листом від 13.02.2017 № 49 Пірванченська сільська рада Горохівського району повідомила, що земельна ділянка, яку бажає отримати у приватну власність ОСОБА_1, знаходиться у користуванні жителів м. Горохова з 1993 року, правовстановлюючі документи ними не виготовлені, сільська рада не погоджує надання даної земельної ділянки у приватну власність позивачу.

Як вбачається із листа Відділу Держгеокадастру у Горохівському районі від 23.02.2017 № 22-305-99.11-253/2-17, земельна ділянка площею 1,4 га, яку бажає отримати у приватну власність ОСОБА_1, відноситься до державної форми власності, належить до земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та щодо якої у Державному земельному кадастрі відсутні відомості про те, чи перебуває вона в користуванні (власності) третіх осіб.

Листом від 01.03.2017 № П-390/0-481/0/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повідомило позивача про те, що бажана до відведення земельна ділянка перебуває в користуванні, для прийняття відповідачем наказу про надання дозволу на розробку документації із землеустрою управління рекомендує надати рішення ради або розпорядження районної державної адміністрації про надання у користування бажаної до відведення земельної ділянки або інші підтверджуючі документи (копії квитанцій про сплату земельного податку), тому враховуючи наведене відповідач рекомендує повторно звернутись з вищезазначеними матеріалами.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог частини сьомої статті 118 ЗК України відповідач не розглянув по суті заяву ОСОБА_1 від 30.01.2017 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (тобто, не вчинив визначених вказаною правовою нормою дій: або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у наданні дозволу), та безпідставно рекомендував позивачу повторно звернутися із матеріалами, які до того ж не передбачені статтею 118 ЗК України.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких він просить.

Всупереч вимогам цієї статті суд першої інстанції не обргунтував необхідності виходу за межі позовних вимог, як і не зазначив, як задоволені позовні вимоги сприятимуть повному захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Крім того, позивач наполягає на тому, що просив суд розглянути справу в межах заявлених ним позовних вимог і саме обраний ним спосіб захисту його прав є найбільш ефективним.

Таким чином, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, безпідставно вийшов за межі позовних вимог, задоволивши при цьому позовні вимоги, які позивач не заявляв, та не вирішивши при цьому заявлені позовні вимоги, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 цієї ж статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Апеляційним судом встановлено, що лист Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № П 390/0-481/0/6-17 від 01 березня 2017 року не є відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність, оскільки в цьому листі не зазначено про відповідну відмову.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області не відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а тому в задоволенні позивних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Волинській області стосовно відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4 га, яка знаходиться на території Пірванченської сільської ради Горохівського району Волинської області слід відмовити.

В той же час, чинним законодавством передбачено алгоритм дій особи, у разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

В такому випадку, відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Апеляційним судом встановлено те, що відповідач у місячний строк з дня реєстрації клопотання не надав позивачу ні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні мотивованої відмови у його наданні.

Стаття 15 Закону України Про звернення громадян зазначає, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обовязки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із розясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобовязаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що надання позивачу, регламентованого пунктом 7 статті 118 ЗК України права скористатись принципом мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, не звільняє субєкта владних повноважень від виконання обовязків передбачених чинним законодавством, а саме прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні.

Одночасно, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України

Відповідно до пункту 2 частини першої цієї норми у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобовязує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження субєкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Тобто, дискреційні повноваження дають можливість на власний розсуд (без узгодження) визначати зміст рішення або вибрати один із кількох варіантів рішення.

Головне управління Держгеокадастру у Волинській області при вирішенні питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наділене дискреційними повноваженнями, а тому при наявності звернення, субєкт владних повноважень зобовязаний самостійно прийняти рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що так як відповідач у встановлений законодавством спосіб не розглянув заяву позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, суд не вправі перебирати на себе дискреційні повноваження відповідача, а тому в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання відповідача у встановлений чинним законодавством термін надати позивачу дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,4 га, яка знаходиться на території Пірванченської сільської ради Горохівського району Волинської області слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача, та відповідачає суттєвими повністю і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року слід скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з вищевикладених підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково, а апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області задоволити повністю.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року у справі № 803/461/17 скасувати та прийняти нову постанову, відповідно до якої в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправними та зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст судового рішення виготовлено 24.11.2017 року.