Справа № 219/4828/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Дубовик Р.Є.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року справа №219/4828/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2017 року у справі № 219/4828/17-а за позовом ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_5 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 звернулась до Артемівського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області щодо невиплати ОСОБА_5 пенсії з 01 квітня 2017 року та до дня звернення до суду з позовом; зобов'язати відповідача з 01.04.2017 року на весь період статусу внутрішньо переміщеної особи поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_5 та сплатити заборгованість за період починаючи з 01.04.2017 року.

Постановою від 16 червня 2017 року, Артемівський міськрайонний суд відмовив у задоволенні позовних вимог. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того що можливість одержання пенсії на особові рахунки, відкриті в інших банківських установах крім ПАО «Державний ощадний банк України», не передбачена.

Не погодившись з даним рішенням представник позивача подала апеляційну скаргу в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначила, що Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому постанова КМУ № 365 від 08.06.2016 року та постанова КМУ № 595 від 07.11.2014 року не є законом а тому не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно правовими актами вищої юридичної сили. Посилається на ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, відповідно до якої, кожна людина має право залишати будь яку країну, включаючи свою власну. Також, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Вважає, що кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання та перебування, зі збереженням усіх конституційних прав. Просила скасувати постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 04.02.2013 року ОСОБА_5 є пенсіонером за віком.

Відповідно довідки від 23.12.2014 року № НОМЕР_2 ОСОБА_5 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території м. Луганська до м. Бахмута Донецької області.

З 01.04.2017 року відповідачем припинено виплату пенсії

На письмове звернення позивача листом від 25.05.2017 року № 6808/02 Бахмутське об'єднане управління пенсійного фонду України Донецької області зазначило, що нарахування пенсії проводилось на картковий рахунок банківської установи «Укрсоцбанк», тому з 01.07.2016 року виплата пенсії по пенсійні справі ОСОБА_5 припинена.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016р.) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, довідка від 23.12.2014 року № НОМЕР_2 про взяття позивача на облік як особу, переміщеної з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.71 Порядку № 509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача від 23.12.2014 року № НОМЕР_2 органом, який її видав - Управлінням праці та соціального захисту населення.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зміст цієї норми можна розуміти так, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених статтею 49 Закону № 1058.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що в межах спірних правовідносин негативні правові наслідки для позивача створює саме бездіяльність відповідача по припиненню виплати пенсії позивачу.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_5 від 28.07.2016 року до Артемівського обєднаного управління Пенсійного фонду України про призначення перерахунку пенсії в якій зазначено, що пенсію слід виплачувати на рахунок в Ощадбанку, що спростовує довід відповідача щодо отримання позивачем пенсії в банківській установі «Укрсоцбанк». Інших доказів з цього приводу відповідачем не надано.

Аналізуючи встановлені обставини та норми права, які врегульовують спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року та зобовязанні відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року, сплативши заборгованість.

В задоволенні позову в іншій частині слід відмовити, оскільки колегія суддів вважає необхідним не встановлювати термін зобовязання відповідача сплачувати пенсію позивачу лише на весь період статусу внутрішньо переміщеної особи, оскільки і після зміни статусу у ОСОБА_5 залишається право на отримання пенсії.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, апеляційний адміністративний суд вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до нправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому вбачає підстави для скасування постанови.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 41, 94, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2017 року у справі № 219/4828/17-а за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити чавстково.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2017 року у справі № 219/4828/17-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання проправною бездіяльності Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_5 з 01 квітня 2017 року та до дня звернення з цим позовом; зобовязання Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з 01 квітня 2017 року на весь період статусу внутрішньо переміщеної особи поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_5 та сплатити заборгованість за період починаючи з 01 квітня 2017 року задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_5 пенсії з 01 квітня 2017 року.

Зобовязати Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_5 з 01 квітня 2017 року, сплативши заборгованість.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3