Справа № 809/1816/16
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/4717/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року у справі № 809/1816/16 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області ОСОБА_2, Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 08.12.2016року звернувся в суд з адміністративним позовом до Начальника управління Держпраці в Івано-Франківській області , Управління Держпраці в Івано-Франківській області, про визнання протиправною та скасування постанови 09-01-105/243 від 06.10.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно притягнув до відповідальності позивача, не дотримавшись при цьому процедури отримання дозволу на проведення перевірки, а під час притягнення позивача до відповідальності ніхто не повідомляв останнього та не вручив другий примірник оскаржуваної постанови. Також, враховуючи, що постановою Івано-Франківського міського суду в справі №344/12547/16-п від 20.10.2016 встановлено вину позивача і звільнено його від адміністративної відповідальності, то враховуючи приписи статті 61 Конституції України позивач більше не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності. Просив визнання протиправною та скасування постанову 09-01-105/243 від 06.10.2016 року.

Оскаржуваною постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою задоволити позов у повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що виконання робіт, надання послуг особою може здійснюватися як на підставі трудового договору, так і на підставі цивільно-правових договорів, сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин. В Управління Держпраці у Івано-Франківській області не було правових підстав для проведення позапланової перевірки у звязку з введенням обмежень на проведення перевірок контролюючими органами. Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення вимог частин 1, 3 статті 24 КЗпП України, і до відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України за те ж саме порушення є різними видами відповідальності.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлення на проведення перевірки від 15.09.2016 №4134 , в період з 23.09.2016 до 26.09.2016 посадовою особою Управління Держпраці в Івано-Франківській області здійснено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за наслідками якої складено акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування за №09-18-0072/483 . Перевіркою встановлено, що позивачем, який здійснює підприємницьку діяльність в магазині «CVST CARDEROBA», трудовий договір з продавцем-консультантом ОСОБА_3 не оформлено, а укладена цивільно-правова угода містить ознаки трудового договору. 06.10.2016 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №09-01-105/243, якою, у відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, за порушення позивачем вимог частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, застосовано до позивача штраф в розмірі 43500 гривень . Суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення позивачем вимоги частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України і правомірність винесення постанови відповідачем про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №09-01-105/243 від 06.10.2016.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Регулювання відносин та основні питання, що виникають з досліджуваних правовідносин визначені Кодексом законів про працю України та Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ч.1 статті 21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому, Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Нормами статті 24 КЗпП встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно з статтею 628 Цивільного кодексу, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 Цивільного кодексу).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу).

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт чи послуг.

Тобто, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Як вбачається з наведеного вище цивільно-правового договору, укладеного позивачем з фізичною особою (продавцем), його предметом є послуги з реалізації продовольчих товарів в межах магазину «CVST CARDEROBA».

Таким чином, з огляду на предмет укладеного договору та поняття трудового договору, суд апеляційної інстанції критично оцінює аргументи Позивача про цивільно-правовий характер відносин між ним та ОСОБА_3 Праця за цим договором не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності магазину з систематичним виконанням трудових функцій, що підтверджується отриманням оплати за виконану роботу за фактичний період часу.

Отже, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в даному випадку правовідносини носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, при цьому, дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового перешкоджає реалізації працівником права на працю, гарантованого Конституцією та Кодексом законів про працю України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки тощо.

У вищезгаданих цивільно-правових угодах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, а процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату.

За таких обставин, суд приходить до висновку про порушення позивачем вимоги частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України.

Згідно частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Як встановлено судом, відповідач постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №09-01-105/243 від 06.10.2016 р., за порушення позивачем вимог частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, у відповідності до частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України застосував до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 штраф в розмірі 43500 гривень (1450х30х1 кількість працівників =43500).

Покликання позивача на відсутність правових підстав для проведення відповідачем позапланової перевірки є необґрунтованим з огляду на наступне.

Перевірки проводяться у відповідності до Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012 року.

Відповідно до пунктів 2-4 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці, який може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку. Згідно п.а ч.1 ст. 12 ОСОБА_4 МОП № 81 1947 року інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції. ОСОБА_4 є міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України (Закон України № 1985-IV від 08.09.2004 року). Відповідно до ст.. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства.

Також, згідно із підпунктом 5 пункту Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015, управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Щодо покликання позивача на порушення Управлінням Держпраці у Івано-Франківській області п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014, в зв'язку з чим у відповідача були відсутні будь-які підстави для проведення планових/позапланових перевірок, суд зазначає, що положення цього Закону не поширюються на проведення перевірок з дотримання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказаним Законом вносяться зміни до ПК України і стосується він суспільних відносин у сфері справляння податків, зборів та інших загальнообов'язкових платежів. Це, крім іншого, випливає із назви самого Закону.

Контролюючими органами, у відповідності до п.41.1 ст.41 ПК України, є органи доходів і зборів, відтак, дія вказаного Закону поширюється лише на них, і немає жодного відношення до Управління Держпраці України в Івано-Франківській області.

Відтак, на відповідача не розповсюджуються вимоги щодо обмеження перевірок, передбачених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Спростовуючи доводи позивача про невручення йому постанови, суд зазначає, що дана постанова про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 була надіслана фізичній особі-підприємцю 11.10.2016р. рекомендованим листом квитанція №861. Суд констатує, що неотримання чи не бажання отримання рекомендованого листа з незалежних від контролюючого органу причин не може вважатися неналежним повідомленням чи неповідомленням відповідної особи. Враховуючи наведене, необхідно погодитись з висновком суду першої інстанції про правомірне накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Держпраці за №09-01-105/243 від 06.10.2016 р.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі по суті.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 202, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року у справі № 809/1816/16 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7