Справа № 815/3570/17
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3570/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА'СЕРВІС» до Одеської митниці ДФСУ про визнання протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АКВА'СЕРВІС» (далі ТОВ «АКВА'СЕРВІС») до Одеської митниці ДФС, в якому позивач просить: - визнати протиправним та скасувати рішення про корегування митної вартості товарів від 06.06.2017 року №UА500060/2017/000035/2.

Позивач зазначив, що в ході здійснення зовнішньо - економічної діяльності ним 27.12.2016 року укладено контракт №27/1216-China з Компанією «Yuhuan Soar Metal Products Co., LTD» (Продавцем) на поставку фітингів для приєднання труб до радіаторів центрального опалення, чавунні, з нанесеною різьбою, а саме: заглушки радіаторні, за №27/1216-China, відповідно до якого на територію України ввезений зазначений товар.

Ним здійснено декларування ввезеного товару, подана митна декларація, митна вартість товару визначена за основним методом за ціною договору та надані відповідні документи, які підтверджують числове значення визначення митної вартості товарів.

Не зважаючи на те що подані декларантом документи необхідно вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару Одеська митниця ДФС застосувала спеціалізований програмно-інформаційний комплекс Єдиної автоматизованої інформаційної системи Міністерства доходів і зборів України (ЄАІС) та було встановлено, що: - рівень митної вартості товару №1 МД є більшим (МД від 24.03.2017 № UA100050/2017/335178), та становить 1,07 дол. США/кг нетто, ніж заявлено декларантом 0,63 дол. США/кг нетто.

Інспектор Одеської митниці ДФС вказав у якості розбіжності заявленої вартості те, що у наданому до митного оформлення прейскуранті (прайс-листі) виробника товару б/н не визначений строк дії та дата оформлення прейскуранту (прайс-листа), що не давало можливості ідентифікувати його з поставкою товарів, які зазначені у митній декларації № UA500060/2017/007226 від 31.05.2017 постачальника, хоча такий документ не передбачено ч. 2 ст. 53.

Згідно ч.3 ст. 53 МК України виключно у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких зазначений у вказаній нормі.

У поданих ним разом з декларацією документах щодо митної вартості товару не було розбіжностей, ознак підробки, а також вони містили всі відомості, що підтверджували числові значення ціни, що підлягає сплаті за поставлену продукцію.

Між тим інспектор Одеської митниці ДФС, не маючи на те підстав, повідомленням від 01.06.2017 витребував додаткові документи у позивача відповідно до п. 3 ст. 53 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості.

З метою спростування необґрунтованої позиції відповідача, декларантом були виконані у повному обсязі зазначені у повідомленні від 01.06.2017 року вимоги інспектора митного органу та було надано для завершення митного контролю наступні документи: 1) бухгалтерська довідка; 2) висновки про якісні та вартісні характеристики товару; 3) прайс-лист постачальника.

Не зважаючи на усунення декларантом зазначених інспектором розбіжностей та факт виконання декларантом у повному обсязі всіх вимог інспектора митного органу, інспектором було неправомірно прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідач приймаючи спірне рішення, не зазначив на наявність жодних розбіжностей у числових показниках сплачених декларантом сум, які підлягають обрахуванню при визначенні митної вартості, передбачених МКУ, та проігнорував подані декларантом додаткові документи та пояснення. Також не зазначено причин, на підставі яких митним органом застосовано резервний метод визначення митної вартості.

Одеська митниця ДФС у рішенні про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару не вказала, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 МК України. Та навіть посилання відповідача на зазначену у рішенні МД від 24.03.2017 № иА100050/2017/335178 є сумнівним фактом, бо у позивача відсутні будь-які можливості ознайомлення із відосмостями такої декларації, їх відповідності щодо питань подібності або аналогіності зазначеного у ній товару, джерела походження цього товару, шляхів його доставки, умов оплати, тощо.

Згідно правової позиції Верховного суду України вказаної в постановах від 29 травня 2012 року по справі №21-91а12, від 11 вересня 2012 року по справі № 21-262а12, яка винесена у зв'язку з неоднаковим застосуванням норм матеріального права і є обов'язковою для державних органів та судів України, суд дійшов висновку, що за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Позивач вважає, що дані ЄАІС ДМСУ не можуть мати більше значення (перевагу), ніж надані декларантом первинні документи. Розбіжність між рівнем заявленої митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не дає достатніх підстав для однозначного висновку про заниження митної вартості імпортованих товарів та надання митному органу недостовірних даних.

Той факт, що в ЄАІС ДМСУ наявна інформація про те, що оцінювані товари розмитнювалися іншими особами за вищою митною вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митними органами контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості товарів за основним методом та її коригування митним органом за другорядним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору. При цьому будь-які обставини можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови та обсяг поставок тощо).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Позивач вважає, що подані декларантом документи необхідно вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару, а висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), позивач вважає необгрунтованим, а застосування резервного методу неправомірним.

Позивач у судовому засіданні 15.11.2017 року не заперечував про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача - суб'єкта владних повноважень Одеської митниці ДФС в судове засідання 15.11.2017 року не з'явився, був повідомлений про день, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав. Суд визнав неявку представника відповідача неповажною та вважав за можливе розглянути справу за його відсутності.

Представником відповідача надані до суду письмові заперечення на позов, в яких він просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що для підтвердження митної вартості товарів до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією № UА500060/2017/007226 від 31.05.2017 року уповноваженою особою декларанта подані зовнішньоекономічний договір (контракт) від 27.12.2016 року, рахунок-фактура (інвойс) від 01.04.2017 року№ SОАR-161205, прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н та інші документи.

Представник відповідача у запереченнях на позов зазначив, що при застосуванні митного контролю використовується система управління ризиками (СУР), служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, в тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки.

Посадові особи митниці (митного поста) ДФС, які здійснюють митний контроль та митне оформлення, у конкретному випадку здійснення митного контролю товарів, транспортних засобів, в обов'язковому порядку переглядають сформований за допомогою інформаційних технологій Перелік митних формальностей за результатами застосування СУР.

Під час митного контролю товарів за митною декларацією UА500060/2017/007226 від 31.05.2017 року програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв'язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених ч.6 ст.54 МКУ - прийняття рішення про коригування митної вартості.

Під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення і вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з МД було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: у наданому до митного оформлення прейскуранті (прайс-листі) виробника товару б/н не визначений строк дії та оформлення прейскуранту (прайсм-листа), що не давало можливості ідентифікувати з поставкою товарів, які зазначені у митній декларації

Декларант додаткових документів до митниці не надав.

У відповідності до ч.2 ст.55 МКУ Одеською митницею прийняте рішення про корегування митної вартості товарів від 06.06.2017 року №UА500060/2017/000035/2, в якому наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, а також визначені джерела інформації, що використовувались митним органом для визначення митної вартості, а саме ЄАІС, у яких містяться інформація отримана за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів митних декларацій- митна декларація від 24.03.2017 року №UА100050/2017/335178.

На думку представника відповідача, Одеська митниця ДФС під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття оскаржуваного рішення про коригування заявленої позивачем митної вартості товарів від 06.06.2017 року №UА500060/2017/000035/2 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підставі для задоволення адміністративного позову (а.с.104-115).

Справа розглянута у порядку письмового провадження 20.11.2017 року.

Судом встановлено, в ході здійснення зовнішньо - економічної діяльності позивачем 27.12.2016 року укладено контракт №27/1216-China з Компанією «Yuhuan Soar Metal Products Co., LTD» (Продавцем) на поставку фітингів для приєднання труб до радіаторів центрального опалення, чавунні, з нанесеною різьбою, а саме: заглушки радіаторні, за №27/1216-China (33-39).

Відповідно до зазначеного контракту в Україну прибула партія вантажу.

Позивач здійснив декларування зазначеного товару, який ввезений в Україну за МД № UА500060/2017/007226 від 31.05.2017 року (а.с.121-122). Митна вартість товару відповідно до ст.266 Митного кодексу України визначена за першим методом: за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до Інвойсу, надані інші документи.

01.06.2017 року Одеська митниця повідомила позивача про виявлення у поданих документах розбіжностей та вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів, та декларанта зобов'язано протягом 10 днів надати додаткові документи.

Декларант позивача ТОВ «БЕЛО КОМПАНІ» листом від 02.06.2017 року повідомило митницю про відсутність підстав витребування додаткових документів, оскільки вони всі надані у відповідності до вимог ст.53 МКУ. Між тим, надавши додатково бухгалтерську виписку, висновки про якісні та вартісні характеристики товару, прайс-лист постачальника просив завершити митне оформлення (а.с.137-141).

Одеська митниця відмовила у митному оформленні товарів позивача та прийняла Рішення про корегування митної вартості товарів від 06.06.2017 року №UА500060/2017/000035/2, згідно якого визначила вартість товарів резервним методом, з роз'ясненням декларанту у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження, а також права на випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу (а.с.27-38).

Позивач вважаючи рішення відповідача неправомірними звернувся до суду про визнання протиправними та скасування рішень відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з п.23,24 ст.4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (розбіжності у документах, ознаки підробки документів, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

Згідно з рішенням про корегування митної вартості товарів від 06.06.2017 року підставою для вимоги відповідачем у позивача додаткових документів зазначено те, що подані документи мають розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме у наданому до митного оформлення прайсі на визначений строк дії та дата оформлення прайсу, що не дає можливість ідентифікувати його до даної поставки.

У зв'язку з вказаними обставинами, Одеська митниця в порядку ч. 3 ст. 53 МКУ на підтвердження заявленої митної вартості витребувала (за наявності) шляхом надання протягом 10 календарних днів наступні документи: виписку з бухгалтерської документації; висновки про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У рішенні про корегування митної вартості товарів від 06.06.2017 року зазначено, що декларант позивача 06.06.2017 року повідомив, що додаткові документи надаватися не будуть. Таким чином, витребувані документи не були надані.

Проте суд вважає посилання в оскаржуваному рішення на ненадання документів денкларантом є не об'єктивним, оскільки додаткові документи декларантом позивача були надані ще до 06.06.2017 року, а саме у додатку до листа від 02.06.2017 року, яким декларант повідомив митницю про відсутність підстав витребування додаткових документів, оскільки вони всі надані у відповідності до вимог ст.53 МКУ, але надав додатково бухгалтерську виписку, висновки про якісні та вартісні характеристики товару, прайс-лист постачальника просив завершити митне оформлення (а.с.137-141).

Дослідивши документи, які були надані позивачем Одеській митниці в обґрунтування митної вартості товару за митною декларацією № UА500060/2017/007226 від 31.05.2017 року, а також інші документи, суд вважає обґрунтованими та доведеними доводи позивача, що надані документи підтверджують числове значення заявленої митної вартості товару відповідно до контракту, та відсутність підстав, визначених в ч.3 ст.53 МКУ для витребування митним органом у декларанта додаткових документів, виходячи з наступного.

Суд приймає до уваги пояснення представника відповідача у запереченнях на позов що при застосуванні митного контролю використовується система управління ризиками, але вважає, що само по собі спрацювання профілю ризику системи управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості не є підставою для витребування будь-яких додаткових документів у декларанта. У будь-якому випадку підставою для витребування додаткових документів у декларанта щодо митної вартості товару повинні бути встановлені обставини, які визначені у ч.3 ст.53 МКУ підстав, а саме: наявність розбіжностей у документах, ознаки підробки документів, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Одеська митниця зазначила у якості підстав наявність розбіжностей у документах та те, що документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проте із зазначених в повідомленні декларанту від 06.06.2017 року та в рішенні про корегування митної вартості товарів від 05.03.2016 року обставина (відсутність у наданому прайсі строку його дії) не вказує на наявність розбіжностей щодо визначення митної вартості товару. Розбіжність - це відсутність однаковості у документах щодо митної вартості товару. В той же час в декларації, в Інвойсі, які є основними документами, а також в декларації країни-відправника жодних розбіжностей у вартості товару не міститься.

Посилання відповідача в запереченнях на те, що прайс є обов'язковим відповідно до умов контракту суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до розділу 3 контракту ціни на товар та надані послуги зазначаються Інвойсі (рахунку-фактурі) на кожну партію товару. Оплата здійснюється на підставі Інвойсу. Таким чином саме ціна товару визначається Інвойсом на партію товару.

У розділі 4 контракту зазначені умови поставки, у тому числі зазначено, що Товар супроводжується наступними документами: Інвойс на партію товару; сертифікат якості; МД держави експортера; прайс-лист на товари та/або каталог товарів, та/або Специфікація, та/або Прейскурант на товари, за умови, що всі або один з цих документів використовується у господарської діяльності продавця (тобто саме прайс-лист стосується не ціни а умов поставки товару та не є обов'язковим, а лише при використовується у господарської діяльності продавця). Також у розділі 4 контракту зазначено Умови поставки FOB- _NINGBO в редакції INKOTERMS-2000. Всі супровідні документи по кожній партії товару передаються по факсимільному зв'язку або електроною поштою. Оригінали передаються засобами кур'єрської доставки.

Таким чином, документи саме щодо ціни товару позивачем надані у повному обсязі, та будь-яких розбіжностей в них не існує. Оплата ж товару за Іінвойсом була здійснена у розмірі 100% ще до початку митного оформлення, що підтверджується банківськими квитанціями від 28.04.2017 року. При цьому декларантом позивача були надані додаткові документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару.

Таким чином, позивачем надані Одеській митниці в обґрунтування митної вартості товару всі документі, які підтверджують числове значення заявленої митної вартості товару відповідно до контракту.

Дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку, що при прийнятті рішення про корегування митної вартості товарів та витребуванні додаткових документів щодо митної вартості товарів Одеською митницею не дотримано вимог законодавства, оскільки фактично жодної з підстав, які надають митному органу відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ право вимагати від декларанта додаткових документів, митним органом не встановлено.

Вирішуючи спірні правовідносини суд також вважає обґрунтованим посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 30.06.2015 року, а також враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17.06.2015 року по справі за аналогічними правовідносинами за позовом ТОВ «Геліус ЛТД», згідно якого митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, та положення ст.244-2 КАС України, відповідно до якої висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Судом не встановлено підстав для відступу від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України.

Згідно зі ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Таким чином, МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що відповідачем не встановлено наявності жодного застереження, визначеного у ч.2 ст.58 МК України, що виключають можливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів.

Згідно ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов'язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Також суд вважає, обґрунтованими доводи позивача, що наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що товар, який задекларовано позивачем, іншими особами розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, та не надають безумовного права митниці застосовувати рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких здійснено. Торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

У рішення про коригування митної вартості товарів від 06.06.2017 року №UА500060/2017/000035/2 міститься лише посилання на іншу митну декларацію без визначення товару, якісних характеристик, умов поставки та інших обставин, які суттєво впливає на рівень митної вартості товару. Суд вважає, що витребування додаткових документів щодо митної вартості товару та застосування резервного методу визначення вартості товару позивача з посиланням на іншу МД №UA100050/2017/335178 є необґрунтованим та неправомірним, оскільки вказана декларація інші умови поставки та не тотожну назву товару (фітинги для труб і трубок з чорних металів з різьбою та фітинги для приєднання труб до радіаторів центрального опалення, чавунні, з нанесеною різьбою), зокрема не наведено доказів, що метал, з якого вони вироблені є тотожним, адже чорні метали підрозділяють на чавунні та сталеві.

Враховуючи, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.3 ст.86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених фактів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Суд вважає необхідним при розподілі судових витрат стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрати на користь позивача у сумі 1980,00 гривень сплачені згідно з платіжним дорученням №64 від 03.07.2017 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА'СЕРВІС» до Одеської митниці ДФСУ про визнання протиправними та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати Рішення Одеської митниці ДФС про корегування митної вартості товарів від 06.06.2017 року №UА500060/2017/000035/2.

Стягнути з Одеської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВА'СЕРВІС» судові витрати у сумі 1980,00 гривень.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва