Справа № 154/1784/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9526/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Володимир-Волинське ОУПФУ на постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 серпня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського ОУПФУ про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Володимир-Волинського ОУПФУ щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років та зобов'язати відповідача зарахувати до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років період проходження строкової військової служби з 04.12.1990 до 15.10.1992 та призначити таку пенсію з моменту звернення з 15.06.2017.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15.08.2017 позов було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, Володимир-Волинське ОУПФУ подало апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України № 1436 від 26.09.2002 та № 1567 від 17.11.2004, затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких право на пенсію вислугу років, яким не передбачено зарахування часу проходження військової служби до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Тому просить скасувати постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15.08.2017 та прийняти нову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати в частині визнання протиправними дій та зобов'язання призначити пенсію, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 15.06.2017 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Протоколом № 925 від 19.06.2017 Володимир-Волинським ОУПФУ позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років у зв'язку із тим, що пільговий стаж його роботи становить 23 роки 3 місяці 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років, а також відмовлено в зарахуванні до його пільгового стажу періоду проходження ним військової строкової служби у Збройних Силах у період з 04.12.1990 до 15.10.1992.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що на день призову на строкову військову службу ОСОБА_1 працював в закладі охорони здоров'я на посаді середнього медичного персоналу, тобто в закладі та на посаді, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, а тому перебування позивача на військовій службі повинно бути зараховано не тільки до загального стажу, а й до спеціального.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зарахування періоду проходження строкової військової служби, проте, вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними дій Володимир-Волинського ОУПФУ щодо відмови у призначенні позивачу пенсії та зобов'язання призначити її, допустив порушення норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», військова служба зараховується до стажу роботи незалежно від місця її проходження.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 8 цього Закону передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, з аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку, що період проходження громадянами військової служби зараховується до їх спеціального стажу, якщо особа на момент призову на строкову військову службу працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 було затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до якого лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) мають право на пенсію за вислугою років.

Пунктом 3 Примітки до цього Порядку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01.01.1992, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Посада фельдшера була передбачена і Переліком закладів, організацій і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений постановою Ради Міністрів СРСР № 1397 від 17.12.1959.

Законом СРСР від 12.07.1967 «Про загальний військовий обов'язок» та Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов'язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 193 від 17.02.1981, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю (пункт 76 Положення).

Постановою Верховної Ради України № 1545-ХХІІ від 12.09.1991 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що станом на день призову на строкову військову службу ОСОБА_1, він працював завідуючим фельдшерсько-акушерського пункту с. Ліски Володимир-Волинського району Волинської області. Після звільнення зі служби у Збройних силах позивач з 07.12.1990 по 13.10.1992 продовжував працювати на посаді фельдшера швидкої допомоги Володимир-Волинської ЦРЛ.

Аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови відповідача у зарахуванні військової служби до пільгового стажу, оскільки до та після проходження військової служби позивач працював в закладі та на посаді, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 04.12.2017 у справі №21-21-1993во07.

Водночас, при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було залишено поза увагою наступне.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, встановлює порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії та встановлює перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, які повинні надаватись до органу, що призначає пенсію разом із відповідною заявою.

Абзацом другим пункту 2.4 цього Порядку передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що продовжує працювати на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів приходить до висновку, що період проходження строкової військової служби з 04.12.1990 до 15.10.1992 повинні зараховуватись до спеціального стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте призначити ОСОБА_1 вказаний вид державної пенсії можливо лише після його звільнення з роботи та звернення до Управління з відповідною заявою про призначення пенсії за наявності спеціального стажу.

Згідно ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення адміністративного позову, з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити частково.

Постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 серпня 2017 року по справі № 154/1784/17 в частині визнання протиправними дій Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років та зобов'язання призначити йому пенсію з моменту звернення з 15 червня 2017 року скасувати та прийняти в цій частині нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В решті Постанову Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. О. Яворський
Повний текст судового рішення виготовлено 21.11.17