Справа № 2-а-1033/10
Суддя: Холод Р. С.
Дата ухвалення: 2010-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1033/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2010 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді: Холод Р.С.,

при секретареві: Родніковій Ю.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 03.02.2010 року звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він, маючи статус учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії та інваліда IІІ групи, повязаним з участю у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» має право на отримання одноразової компенсації у розмірі 30 мінімальних заробітних плат. Втім фактично компенсація була виплачена у значно меншому розмірі, що позивач вважає необґрунтованим. На підставі викладеного просив суд визнати неправомірними дії відповідача в частині виплати йому такої компенсації у розмірі, меншому від належного, та стягнути з відповідача на його користь заборгованість по недорахованій сумі, а саме - 17 960 грн. 40 коп.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги та просив визнати дії відповідача в частині виплати йому одноразовій компенсації у розмірі, меншому від належного та стягнути з відповідача на його користь заборгованість по недорахованій сумі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання. Надані представником відповідача письмові заперечення свідчать, що Управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради не визнає повністю адміністративний позов ОСОБА_1 У запереченні зазначено, що ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку в управлінні та 16.02.2009 року одержав одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоровю як особа, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 189 грн., 60 коп. Така виплата була здійснена на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік». Разом із тим, як зазначено у запереченнях відповідач не заперечує проти того, що дійсно відповідно до положень ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», компенсація за шкоду, заподіяну здоровю інвалідам ІІІ групи, виплачується за місцем їх проживання органами соціального захисту населення у розмірі 30-ти мінімальних плат. Проте, виплата більшої суми, ніж 189 грн. 60 коп., призведе до того, що інші соціальні виплати управління не буде в змозі виконати, будуть порушені права інших людей, які також перебувають на обліку в управлінні та ці дії можна кваліфікувати як нецільове використання бюджетних коштів. Тому, відповідач виплачує стільки грошових коштів, скільки передбачено в ЗУ «Про державний бюджет України» та виходячи із реальних фінансових ресурсів державного бюджету та з огляду на те, що більшість інших видатків державного бюджету мала також соціальну спрямованість. В запереченнях відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають повністю задоволенню.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесений до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у звязку з чим перебуває на обліку у відповідача та 16.02.2009 року отримав одноразову компенсацію в сумі 189 грн. 60 коп. згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1998 р. №796-ХІІ, Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік».

У листопаді 2009 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи у повному обсязі (30 мінімальних заробітних плат) у відповідності з вимогами ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідь на яку 12.11.2009 р. відповідач своїм листом розяснив, що одноразова компенсація у сумі 186 грн. 60 коп. була виплачена згідно чинного законодавства, а саме, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Крім того, відповідач не має власних коштів, а є лише розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, тому рахує, що виконав свої повноваження в частині виплати допомоги у повному обсязі.

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Так, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» позивач як інвалід ІІІ групи, повязаним з участю у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, має право на отримання одноразової компенсації у розмірі 30 мінімальних заробітних плат. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачений інший розмір такої допомоги, що дорівнює 186 грн. 60 коп.

Враховуючи, що Закон України має вищу юридичну силу відносно постанови КМУ, суд вважає за необхідне застосувати у спірних правовідносинах положення ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи та не приймає до уваги доводи представника відповідача.

При цьому необхідно зазначити, що Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, одноразову компенсацію. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом їх обсягу, встановленого Законам, є недопустимим.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2009 рік не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Доводи відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбаченої Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи одноразової компенсації як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Відповідно до п. 3 статті 13 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати матеріальні втрати, що зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради повинно нарахувати та виплатити позивачу одноразову компенсацію у розмірі 30 (тридцяти) мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, тобто на 16.02.2009 року, з урахуванням отриманої позивачем суми.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 11, 12, 18, 71, 128, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.19, 46, 92 Конституції України, ч.1 ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України Про державний бюджет України на 2009 рік від 26.12.2008 №835-VI, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради щодо відмови в проведенні доплати до раніше виплачених коштів ОСОБА_1, як постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС І категорії ( інваліду ІІІ гр.) одноразової компенсації.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради провести донарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманої одноразової компенсації у розмірі 30 (тридцяти) мінімальних заробітних плат, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, тобто на 16.02.2009 року, з урахуванням отриманої позивачем суми.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Комунарський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: Р.С.Холод