Справа № 826/3755/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 листопада 2017 року № 826/3755/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного територіального управління юстиції у місті Києві
провизнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині ненадання відповідної інформації щодо розгляду його заяви від 09 лютого 2017 року про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - Газети «Правовий захист» у передбачений законом термін;

- визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині відмови у реєстрації Газети «Правовий захист» на підставі того, що реєструючим органом уже раніше видано свідоцтво друкованому засобу масової інформації з тією ж назвою;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у місті Києві здійснити у передбаченому законом порядку державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - Газети «Правовий захист» на підставі заяви ОСОБА_1 від 09 лютого 2017 року про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - Газети «Правовий захист»;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у місті Києві в порядку ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України надати суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації від 09 лютого 2017 року, в якій просив зареєструвати періодичне друковане видання, зокрема: вид - газета; назва - «Правовий захист». Рішенням Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23 березня 2017 року №4088/0/11-17 повідомлено йому про відмову у проведенні державної реєстрації друкованого засобу масової інформації газети «Правовий захист», оскільки згідно з відомостями Реєстру друкованих ЗМІ вже має місце реєстрація друкованого видання з наведеною у його заяві назвою. Оскаржуване ним рішення відповідача станом на час розгляду даної справи в суді не отримано, а відомості про відмову позивачу у проведенні державної реєстрації друкованого засобу масової інформації газети «Правовий захист» отримано позивачем з телефонної розмови з представником відповідача. Вважає рішення відповідача необґрунтованим та безпідставним, оскільки в Реєстрі відсутнє найменування друкованого ЗМІ, яке тотожне найменуванню друкованого ЗМІ, що мав намір зареєструвати позивач. У зв'язку з зазначеним, просить суд задовольнити адміністративний позов повністю, визнати бездіяльність відповідача - неправомірною, а рішення - протиправним та скасувати.

При цьому, від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, з огляду на що, судом ухвалено про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову, в яких зазначено, що позивачу відмовлено у проведенні державної реєстрації друкованого засобу масової інформації газети «Правовий захист», оскільки згідно з відомостями Реєстру друкованих ЗМІ вже має місце реєстрація друкованого видання з наведеною у його заяві назвою. Оскаржуване позивачем рішення відповідача було направлено в межах строку, визначеного Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16 листопада 1992 року №2782-ХІІ. Таким чином, відповідач діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим, просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації від 09 лютого 2017 року, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 33-34), в якій просив зареєструвати періодичне друковане видання, зокрема: вид - газета; назва - «Правовий захист». Позивачем до зазначеної вище заяви додано копії паспорта, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та Картки платника податків (а.с. 35-37).

З Правового висновку щодо заяви ОСОБА_1 про реєстрацію друкованого засобу масової інформації газети «Правовий захист» від 23 березня 2017 року, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с. 38), вбачається, що правовою експертизою виявлено, що вже має місце реєстрація друкованого засобу масової інформації з наведеною в заяві назвою.

Рішенням Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 23 березня 2017 року №4088/0/11-17, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 39), повідомлено позивачу про відмову у проведенні державної реєстрації друкованого засобу масової інформації газети «Правовий захист», оскільки згідно з відомостями Реєстру друкованих ЗМІ вже має місце реєстрація друкованого видання з наведеною у його заяві назвою.

Позивачем в адміністративному позові зазначено, що оскаржуване ним рішення відповідача станом на час розгляду даної справи в суді не отримано, а відомості про відмову позивачу у проведенні державної реєстрації друкованого засобу масової інформації газети «Правовий захист» ним отримано з телефонної розмови з представником відповідача.

Вважаючи зазначене вище рішення та бездіяльність відповідача протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи діяльності друкованих засобів масової інформації (преси) в Україні, встановлює державні гарантії їх свободи відповідно до Конституції України, Закону України "Про інформацію" та інших актів чинного законодавства і визнаних Україною міжнародно-правових документів створено Законом України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16 листопада 1992 року №2782-ХІІ (надалі - Закон №2782-ХІІ).

Згідно з частинами першою та другою ст. 1 Закону №2782-ХІІ в цьому Законі під друкованими засобами масової інформації (пресою) в Україні розуміються періодичні і такі, що продовжуються, видання, які виходять під постійною назвою, з періодичністю один і більше номерів (випусків) протягом року на підставі свідоцтва про державну реєстрацію. Додатки до друкованих засобів масової інформації у вигляді видань газетного та журнального типу є окремими періодичними і такими, що продовжуються, друкованими виданнями і підлягають реєстрації на загальних підставах.

Відповідно до ст. 8 Закону №2782-ХІІ право на заснування друкованого засобу масової інформації належить: громадянам України, громадянам інших держав та особам без громадянства, не обмеженим у цивільній правоздатності та цивільній дієздатності; юридичним особам України та інших держав; трудовим колективам підприємств, установ і організацій на підставі відповідного рішення загальних зборів (конференції). Органи державної влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування не можуть виступати засновниками (співзасновниками) друкованих засобів масової інформації. Особа, яка заснувала друкований засіб масової інформації, є його засновником. Особи, які об'єдналися з метою спільного заснування видання, вважаються його співзасновниками.

Згідно зі ст. 11 Закону друкований засіб масової інформації може видаватися після його державної реєстрації. Державній реєстрації підлягають всі друковані засоби масової інформації, що видаються на території України, незалежно від сфери розповсюдження, тиражу і способу його виготовлення. Заяви про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації подаються засновником (співзасновниками) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації друкованих засобів масової інформації. Забороняється державна реєстрація друкованого засобу масової інформації, назва якого містить символіку комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів.

Положення про державну реєстрацію друкованих засобів масової інформації, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 21.02.2006 №12/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 23.04.2007 №194/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2006 р. за №173/12047 (надалі - Положення), визначає порядок державної реєстрації Міністерством юстиції України, головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі друкованих засобів масової інформації (далі - реєструючі органи). Державна реєстрація полягає у проведенні правової експертизи заяв засновників друкованих засобів масової інформації на відповідність Конституції, Цивільному та Господарському кодексам, Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", іншим актам законодавства України та цьому Положенню, підготовці та оформленні відповідних рішень.

Відповідно до п. 1.4. Положення, державна реєстрація (перереєстрація) друкованих ЗМІ залежно від сфери розповсюдження та розгляд заяв з інших питань, зазначених у пункті 2.6 Положення, здійснюється такими реєструючими органами: 1) загальнодержавної, регіональної (дві і більше областей) та/або зарубіжної сфери розповсюдження - Міністерством юстиції України (далі - Мін'юст); 2) місцевої сфери розповсюдження - головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні територіальні управління юстиції).

Згідно зі ст. 12 Закону №2782-ХІІ у заяві про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації повинні бути вказані: 1) засновник (співзасновники) видання; 1-1) пов'язана особа - юридична або фізична особа, яка здійснює контроль за засновником (співзасновниками), власником (співвласниками) друкованого засобу масової інформації, а також юридична особа, за якою засновник, власник (співвласник) здійснює відповідний контроль. У разі якщо одним із співзасновників (співвласників) друкованого засобу масової інформації є фізична особа, пов'язаними з нею особами вважаються також члени її сім'ї (чоловік, дружина, діти та батьки, мачуха та вітчим, рідні брати, сестри та їхні діти, чоловіки (дружини), спільно з якими вона здійснює контроль за друкованим засобом масової інформації; 2) вид видання; 3) назва видання; 4) мова видання; 5) сфера розповсюдження (місцева, регіональна, загальнодержавна, зарубіжна) та категорії читачів; 6) програмні цілі (основні принципи) або тематична спрямованість; 7) передбачувані періодичність випуску, обсяг і формат видання; 8) юридична адреса засновника, кожного із співзасновників та його (їх) банківські реквізити; 9) місцезнаходження редакції. Реєструючий орган має право зажадати від засновника (співзасновників) подання документів, якими підтверджується його (їх) цивільна правоздатність та цивільна дієздатність (паспорт громадянина України, статут, договір між співзасновниками, договір з правонаступником, довіреність тощо). При проведенні державної реєстрації забороняється вимагати від засновника (співзасновників) подання інших відомостей і документів. Про зміну виду видання, юридичної адреси засновника (співзасновників), місцезнаходження редакції засновник (співзасновники) друкованого засобу масової інформації зобов'язаний (зобов'язані) відповідно повідомити реєструючий орган у місячний термін.

Згідно зі ст. 13 Закону №2782-ХІІ, зокрема реєструючий орган зобов'язаний в місячний строк розглянути заяву про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації і письмово повідомити засновника (співзасновників) про результат розгляду. В межах цього строку реєструючий орган приймає рішення про: а) державну реєстрацію видання; б) відмову у державній реєстрації; в) зупинення строку розгляду заяви про реєстрацію.

Відповідно до п. 2 частини першої ст. 15 Закону №2782-ХІІ відмова в державній реєстрації друкованого засобу масової інформації можлива тільки з таких підстав, якщо реєструючим органом уже раніше видано свідоцтво друкованому засобу масової інформації з тією ж назвою, за винятком видань, що виходять різними мовами.

Пунктом 2.8. Положення визначено аналогічні підстави для відмови в державній реєстрації друкованого ЗМІ.

Щодо адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині ненадання відповідної інформації щодо розгляду його заяви від 09 лютого 2017 року про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - Газети «Правовий захист» у передбачений законом термін, суд дійшов слідуючих висновків.

Оскаржуване позивачем рішення відповідача від 23 березня 2017 року №4088/0/11-17, оформлене листом, направлено позивачу 23 березня 2017 року, що підтверджується Витягом з Реєстру вихідної кореспонденції, тобто в межах місячного строку, передбаченого ст. 13 Закону №2782-ХІІ.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що оскаржуване позивачем рішення відповідача направлено простою кореспонденцією без рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення у зв'язку з браком грошових коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо ненадання відповідної інформації про розгляд його заяви від 09 лютого 201 року про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - Газети «Правовий захист» у передбачений законом термін, оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом №2782-ХІІ.

Щодо адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині відмови у реєстрації Газети «Правовий захист» на підставі того, що реєструючим органом уже раніше видано свідоцтво друкованому засобу масової інформації з тією ж назвою та зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у місті Києві здійснити у передбаченому законом порядку державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - Газети «Правовий захист» на підставі заяви ОСОБА_1 від 09 лютого 2017 року про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - Газети «Правовий захист», судом встановлено наступне.

Як вже зазначалось вище, 23 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації від 09 лютого 2017 року, в якій просив зареєструвати періодичне друковане видання, зокрема: вид - газета; назва - «Правовий захист».

З аналізу норм Закону №2782-ХІІ та Положення вбачається, що підставою для відмови у державній реєстрації друкованого засобу масової інформації може бути лише наявність раніше виданого свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації з такою ж назвою.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності від 19.08.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 40), 25.12.2013 року зареєстровано вид видання - газета; назва видання - Луганський правовий захист (українська) Луганская правовая защита (російська); серія на номер свідоцтва - ЛГ 1293-414ПР; та 14.09.2009 року зареєстровано вид видання - журнал; назва видання - «Правовий захист» (українська); серія та номер свідоцтва - СМ 460/82Р.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність тотожності назв друкованих засобів масової інформації позивача та наявних в Державному реєстрі друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності, оскільки найменування друкованого засобу масової інформації, яке мають намір зареєструвати є: вид видання - газета; назва видання - «Правовий захист» у той час, як у відповідному реєстрі вже зареєстроване найменування: вид видання - журнал; назва видання - «Правовий захист» (українська) (серія та номер свідоцтва - СМ 460/82Р).

Суд вважає твердження позивача, що в Державному реєстрі друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності відсутній друкований засіб масової інформації «Газета «Правовий захист» необґрунтованим, оскільки в даному випадку по відношенню до назви друкованого засобу масової інформації тотожність означає повне співпадіння саме назв друкованих ЗМІ, а не назв та видів видань.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного територіального управління юстиції у місті Києві в частині відмови у реєстрації Газети «Правовий захист» на підставі того, що реєструючим органом уже раніше видано свідоцтво друкованому засобу масової інформації з тією ж назвою та зобов'язання Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснити у передбаченому законом порядку державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - Газети «Правовий захист» на підставі заяви ОСОБА_1 від 09 лютого 2017 року про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації - Газети «Правовий захист».

Щодо вимоги позивача про встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення відповідно до положень ст. 163 КАС України, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Правові нормі, закріплені у частині 1 статті 267 КАС України, кореспондують положення абзацу 7 пункту 4 частини 1 статті 163, абзацу 5 пункту 4 частини 1 статті 207 процесуального закону, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Аналізуючи наведені положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої може, тобто - наділений правом, під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об'єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, як наслідок, суд не вбачає підстав і для задоволення вимоги позивача про встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення відповідно до положень ст. 163 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Виходячи з положень ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, приписами яких встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги викладене, враховуючи спростування наявними у матеріалах справи доказами, оціненими судом у сукупності, покладених в обґрунтування позовних вимог фактів порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову у задоволенні останніх.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур