Справа № 182/6393/17
Суддя: Багрова А. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/6393/17
Провадження № 2-а/0182/426/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.11.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

секретаря Снєгульської В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, зобовязання поновити виконавче провадження ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовною заявою до відповідача та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ВП 54546684 від 27.10.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, також просить суд зобовязати відповідача вирішити питання щодо прийняття рішення про поновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого документу у справі №182/1768/17 від 27.10.2017 року.

В обґрунтування позову послався на те, що 27.10.2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю виконання відповідного рішення суду в повному обсязі в частині виплати коштів через відсутність у божника бюджетних призначень та асигнувань на цю мету. Вважає постанову протиправною, оскільки виконання постанови суду фактично можливе , а тому підстави для повернення виконавчого документу відсутні.

В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 18)

Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином, причини неявки суду не відомі (а.с. 14-16)При цьому суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 181 КАСУ відповідач був повідомлений про подання позовної заяви та відкриття провадження у справі, а також відповідачу розяснено , що відповідно до ч.4 статті 181 КАСУ передбачено, що протягом одного дня з дня одержання повідомлення про подання позовної заяви відповідач зобов'язаний отримати в суді копію позовної заяви та доданих до неї документів. Однак відповідач, одержавши повідомлення та копію ухвали суду від 10.11.2017 року не зявився до суду для отримання копії позовної заяви та доданих до неї документів, в судове засідання не зявився без поважних причин, заперечень проти позову суду не надав.

Відповідно до ч.4 статті 128 КАСУ , оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, але не зявився до суду без поважних причин, суд може розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 N 1404-VIII(надалі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону).

Відповідно до змісту статті 3 закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню, поряд з іншим, підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішення третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Статтею 18 Закону України „Про виконавче провадження передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

23.05.2017 року Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 - визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо невиплати у 2016 році ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; зобов'язано Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни за 2016 рік відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.(а.с. 4-5,9). Постанова суду набула чинності 09.06.2017 року.

21.08.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 182/1768/17 виданого 19.06.2017 року (а.с.6)

27.10.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 прийнято постанову про повернення виконавчого документу відповідно до п.9 ч.1 статті 37 Закону України „Про виконавче провадження(а.с.7-8).

Як вбачається з Постанови від 27.10.2017 року згідно листа боржника від 01.09.2017 рку № 4872/0/192-17 та доданого до нього розрахунку, стягувачу нарахована сума за рішенням суду, яка склала 5992,00 грн., але зазначені грошові кошти стягувачу не виплачено. (а.с.7)

Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.10.2017 року зазначено, що боржник не може виконати рішення суду через відсутність бюджетних призначень чи асигнувань на цю мету.

Відповідно до п.9 ч.1 статті 37 Закону України „Про виконавче провадження передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань.

Як вбачається, з матеріалів справи, відповідач на підставі п. 3 та п. 16 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" із запитами до боржника не звертався та не з'ясовував чи вчинялися боржником для отримання бюджетних асигнувань для виконання судового рішення по справі N №182/1768/17 необхідні дії.

Щодо звернення державного виконавця до суду з поданням про зміну способу та порядку виконання судового рішення суд зазначає, що в постанові 11.11.2014 року N 21-394а14 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що "зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації здійснити виплату із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною".

Будь-які інші відомості, що свідчать про вчинення державним виконавцем невідкладних дій з примусового виконання постанови суду від 23.05.2017 року та накладення на боржника штрафу за невиконання цього рішення в добровільному порядку, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене суд зазначає, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідач порушив приписи Закону України "Про виконавче провадження", а саме не вжив всіх необхідних заходів для виконання судового рішення та здійснив таке повернення без належної на те підстави.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі якої було повернуто виконавчий документ, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Тобто, державний виконавець мав встановити, що безпосередньо у законі встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника у виконавчому провадженні і у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також, що в законі наявна заборона щодо проведення інших виконавчих дій стосовно цього боржника, що виключає можливість виконання виконавчого листа відповідно до закону України „Про виконавче провадження.

Таким чином, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.10.2017 року ВП N 54546684 є протиправною, оскільки винесена передчасно без вжиття всіх необхідних заходів, тобто не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законами та Конституцією України.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження та здійснити необхідні заходи щодо примусового виконання боржником виконавчого листа, то суд зазначає, що в даному випадку достатнім способом захисту порушеного права виступає скасування постанови про повернення виконавчого документа, оскільки таке скасування фактично усуває перешкоди для подальшого здійснення виконавчого провадження та не потребує його додаткового поновлення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 3,6,7,11, 69-72,128,158-163, 181 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.10.2017 року ВП N 54546684 з виконання виконавчого листа №182/1768/17, виданого 19.06.2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова може були оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_3