Справа № 826/3087/13-а
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 листопада 2017 року письмове провадження № 826/3087/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП-лізинг»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м.Києві

про скасування податкового повідомлення-рішення

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (далі по тексту - ТОВ «ОТП Лізинг», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - ДПІ, відповідач), в якому просить суд скасувати акт перевірки від 18.01.2013 № 22/1-22-80-35912126 та податкове повідомлення-рішення від 05.02.2013 № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2013 провадження у справі № 826/3087/13-а закрито в частині позовних вимог щодо скасування акта перевірки Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 18.01.2013 № 22/1-22-80-35912126.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі м. Києва ДПС від 05.02.2013 № .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві задоволено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.04.2013 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини ухвали Вищого адміністративного суду України, підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд, стало те, що судами не були встановлені обставини щодо змісту операцій з поставки, на які були виписані податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував податковий кредит в сумі 579 315,00 грн за липень 2012 року.

Разом з цим, в ухвалі Вищого адміністративного суду України вказано на необхідність встановити обставини фактичного здійснення спірної господарської операції, оскільки, згідно з актами державного виконавця та актами опису й арешту майна, майно, вказане в специфікації до договору лізингу (предмет лізингу), на момент його вилучення на користь ТОВ «ОПТ Лізинг» знаходилось на території тракторного парку ПАТ «Калинівський агрохім».

08.07.2016 автоматизованим розподілом між суддями справу №826/3087/13-а передано на розгляд судді Окружного адміністративного суду м. Києва Арсірію Р.О.

Представником позивача через канцелярію суду було подано письмові пояснення. Просив суд розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив,хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду.

У зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання та клопотанням представника позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе розглянути справи в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Голосіївському районі м. Києва ДПС згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «ОТП Лізинг» () з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Сінтезпродсервіс» () за липень 2012 року.

При проведенні перевірки своєчасності та правомірності відображення в обліку і звітності операцій по господарських відносинах позивача з ТОВ «Синтезпродсервіс» за липень 2012 року, були використані наступні документи, а саме :

- Копія договору фінансового лізингу № 162-L від 16.05.2011;

- Копії податкових накладних;

- Копії актів державного виконавця;

- Копії актів опису й арешту майна;

- Копії документів сплати лізингових платежів;

- Акт ДПІ у Ворошиловському районі м.Донецька від 06.12.2012 № 439/22-2/32397777 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Сінтезпродсервіс» (7) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період : липень-жовтень 2012 року.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем було складено акт перевірки № 22/1-22-80-35912126 від 18.01.2013.

Згідно з цим актом, Товариство порушило норми п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України завищив податковий кредит на 579 315,00 грн у податковому обліку за липень 2012 року за податковими накладними, виписаними від імені ТОВ «Сінтезпродсервіс» та підписаними не уповноваженою особою.

У результаті вказаних порушень контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем ПДВ на загальну суму 579 315,00 грн у податковому обліку за липень 2012 року.

За результатами перевірки контролюючим органом стосовно позивача прийняте податкове повідомлення-рішення від 05.02.2013 № про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 579315,00 грн за основним платежем та 144829,00 грн - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва ДПС № від 05.02.2013, позивач оскаржив його в судовому порядку до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Суть спору полягає в тому, що, на думку позивача, повернення майна за договорами фінансового лізингу при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса відповідає змісту господарської операції з повернення лізингового майна, відповідно до абз. «а» п.14.1.191 Податкового кодексу України.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «ОТП Лізинг» (лізингодавець) та ТОВ «Сінтезпродсервіс» (лізингоодержувач) укладено ряд однотипних договорів фінансового лізингу: № 162-L від 16 травня 2011 року, № 163-L від 16 травня 2011 року, № 164-L від 16 травня 2011 року, № 165-L від 16 травня 2011 року, №166-L від 16 травня 2011.

Відповідно до умов зазначених договорів, лізингодавець зобов'язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, наведене в специфікації, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 1.2 договорів, строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу згідно з графіком сплати лізингових платежів та починається з дати підписання сторонами акта приймання-передачі предмета лізингу за формою, встановленою лізингодавцем.

У разі дострокового розірвання (припинення) договору у зв'язку з порушенням зобов'язань лізингоодержувачем за договором, лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу лізингодавцю, а лізингодавець зобов'язаний прийняти предмет лізингу у лізингоодержувача на умовах, передбачених договором.

Учасниками даного спору не заперечується, що позивач належним чином виконав власні зобов'язання за договорами, а саме: придбав та передав ТОВ «Синтезпродсервіс» в платне володіння та користування предмет лізингу.

Однак, в подальшому, ТОВ «Синтезпродсервіс» свої зобов'язання за договором, щодо сплати лізингових платежів не виконав, в результаті чого позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. за вчиненням виконавчих написів:

- №22214 від 15.06.2012 року на договорі №162-L від 16 травня 2011 року;

- №22213 від 15.06.2012 року на договорі №163-L від 16 травня 2011 року;

- №22112 від 15.06.2012 року на договорі №164-L від 16 травня 2011 року;

- №22111 від 15.06.2012 року на договорі №165-L від 16 травня 2011 року;

- №22110 від 15.06.2012 року на договорі №166-L від 16 травня 2011 року.

Частиною 2 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» закріплено право позивача на відмову від договору лізингу та право вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи зазначене, 11 липня 2012 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Доненьку Пастерчука О.Л. відкрито виконавче провадження по вказаним вище виконавчим написам.

26.07.2012 ТОВ «Синтезпродсервіс» повернув предмети лізингу позивачу, що підтверджується відповідними актами державного виконавця за договорами: № 162-L від 16 травня 2011 року, № 163-L від 16 травня 2011 року, № 164-L від 16 травня 2011 року, № 165-L від 16 травня 2011 року, №166-L від 16 травня 2011.

В той же час, судом встановлено, що ТОВ «ОТП Лізинг» було отримано від ТОВ «Сінтезпродсервіс» податкові накладні: № 2607014 від 26.07.2012, № 2607013 від 26.07.2012, № 2607012 від 26.07.2012, № 2607011 від 26.07.2012, № 3107114 від 31.07.2012 та № 2607015 від 26.07.2012 на загальну суму ПДВ 579 315 грн.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними в загальному розмірі ПДВ 579 315 грн було включено позивачем до податкового кредиту за липень 2012 року, та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларацій з ПДВ за липень 2012 року, даним реєстру отриманих податкових накладних.

Поряд з цим, згідно наявних в матеріалах справи актів державного виконавця та актів опису й арешту майна (а.с.32-40), дати складення вказаних актів співпадають із датами виписки податкових накладних.

Згідно з цими актами, накладено арешт на майно, зокрема на трактор марки «Chalenger» MT 665C, серійний (заводський) номер В 080059, В 062051, борону дискову КNT 770/3-7.2 SZH, заводський номер 062/2011.

Як вже зазначалось, вказані акти складені у зв'язку з примусовим виконанням виконавчого напису нотаріуса від 15.06.2012 № 2212 про вилучення та повернення від ТОВ «Сінтезпродсервіс» на користь «ОТП Лізинг» трактору марки «Chalenger» MT 665C та дискової борони.

В контексті наведеного, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що постачанням товарів також вважаються:

а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передасться не пізніше дати здійснення останнього платежу;

Пунктом 153.7 Податкового Кодексу України (в редакції від 16.08.2012) встановлено, що у разі, якщо в майбутніх податкових періодах орендар повертає об'єкт фінансового лізингу орендодавцю без придбання такого об'єкта у власність, така передача прирівнюється для цілей оподаткування до зворотного продажу орендарем такого об'єкта орендодавцю за ціною, яка визначається на рівні суми лізингових платежів у частині компенсації вартості об'єкта фінансового лізингу, що є несплаченими за такий об'єкт лізингу на дату такого повернення.

Правовий аналіз зазначених вище норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою прирівнення господарської операції з повернення об'єкту лізингу до операції зворотного продажу, яка і надає право на податковий кредит, є повернення такого товару саме лізингоодержувачем, у якого безпосередньо перебуває об'єкт лізингу.

Проте, згідно з актами державного виконавця та актами опису й арешту майна, майно, вказане в специфікації до договору лізингу (предмет лізингу), на момент його вилучення на користь ТОВ «ОПТ Лізинг» знаходилось на території тракторного парку ПАТ «Калинівський агрохім», а отже, фізично не перебувало в користуванні у ТОВ «Сінтезпродсервіс» та не могло бути повернуто останнім до позивача.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Враховуючи той факт, що на момент примусового вилучення об'єкту лізингу та його повернення позивачу в рамках виконавчого провадження, такий об'єкт не перебував в користуванні та розпорядженні ТОВ «Сінтезпродсервіс», останній фізично не міг повернути вказане майно позивачу, внаслідок чого складення ТОВ «Сінтезпродсервіс» податкових накладних на повернення товару в рамках виконавчого провадження є безпідставним за відсутності об'єкту оподаткування податком на додану вартість по таким правовідносинам.

Окрім того, суд зазначає, що позивачем не виконано приписи ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.06.2017 та ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2016 в частині надання письмових доказів (первинних бухгалтерських документів) по господарським взаємовідносинам з ТОВ «Сінтезпродсервіс».

Суд не може залишити поза увагою той факт, що в податкових накладних, які і стали підставою для формування спірного податкового кредиту, крім майна, яке вказано в специфікації до договору лізингу, вказано і інше майно (трактор марки «Chalenger» MT 665C з іншими серійними номерами, сіялки, культиватор, система паралельного управління, оприскувач причіпний). У зв'язку з цим, доводи позивача, що між ним та ТОВ «Сінтезпродсервіс» відбулися операції із повернення майна із лізингу, які є операціями з постачання товару, тобто оподатковуваними операціями, не підтверджені доказами у справі.

З урахуванням того, що по справі не встановлено реальності здійснення господарських операцій позивача з контрагентом, суд дійшов висновку про правомірність донарахування позивачу грошових зобов'язань по податку на додану вартість і застосування штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню від 05.02.2013 № .

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 128, 160-165,167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП-лізинг» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій