Справа № 237/4001/17
Суддя: Кучко Я. Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 237/4001/17
Провадження № 2-а/237/113/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.17 року м.Курахове

Марїнського району Донецької області

Мар'їнський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.

за участю:

секретаря Мишко Д.О.

представник позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Марїнського районного суду Донецької області із позовом до Управління Пенсійного фонду України у Марїнському районі Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії.

Позивач стверджує, що у 2010 року вона здобула право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, яке видане Пенсійним фондом України. З листопада 2016 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області, як отримувач пенсії. З березня 2016 року відповідач припинив виплату пенсії. З 13.10.2016 року Третьою особою позивач знову взятий на облік внутрішньо переміщених осіб, зареєструвавши місце свого перебування за адресою: Донецька область, м. Курахове, проспект Запорізький, 12/53. Вказана обставина підтверджується копією довідки № НОМЕР_2 від 13.10.2017 року, виданою Третьою особою, яка додається до позовної заяви. В листопаді 2016 року позивачем була подана відповідачу заява про поновлення виплати пенсії, але відповідач виплату не поновив.

09.11.2016 року до управління Пенсійного фонду країни в Марїнському районі Донецької області надана заява про запит пенсійної справи за віком позивача з УПФУ в м. Красноармійську Донецької області. Електронна пенсійна справа надійшла 22.11.2016 року. Пенсійну справу було взято на облік за новим місцем мешкання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

З листа відповідача № 32/К-01-01-08 від 31.03.2017 року позивачу стало відомо, що 09.12.2016 року до Управління надійшло рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, відповідно до якого Позивач не проживає за вказаною адресою м. Курахове, проспект Запорізький, 12/53 (протокол № 44 від 07.12.2016 року).

Отже, за захистом своїх порушених прав позивач був змушений звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі договору № 7912 від 24 вересня 2017 року, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

У запереченнях, наданих на позов, та у своїх усних поясненнях представники відповідача проти позову заперечували, з огляду на те, що для припинення виплати пенсії були наявні всі правові підстави. Зокрема, представник відповідача зазначила, що управлінням Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області правомірно була припинена виплата пенсії позивачу з січня 2017 року, оскільки 09.12.2016 року до управління надійшов витяг з протоколу № 44 від 07.12.2016 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених особам, якою було прийнято рішення припинити позивачу виплату пенсії.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав заперечення відповідача та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши доводи позивача та заперечення відповідача суд дійшов висновку, що правові відносини, які виникли між сторонами є публічно правовими, позов підлягає судовому розгляду за правилами адміністративного судочинства в Україні. У відповідності до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суд дійшов висновку, що цю адміністративну справу необхідно розглядати за загальними правилами КАС України.

Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче.

За статтею 8 ОСОБА_5 України саме ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії.

Статтею 46 ОСОБА_5 України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивачу, ОСОБА_4 призначена пенсія за віком з 2010 року довічно. Ця обставина доведена пенсійним Посвідченням № НОМЕР_1 серії ААЖ № 541441 від 2012 року, яке було видане Пенсійним Фондом України та не заперечується відповідачем. Позивач є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки НОМЕР_2 від 13.10.2016.

Виходячи з вимог ч.2 ст.71 КАС України: «У адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».

З листа № 32/К-01-01-08 від 31.03.2017 року вбачається, що 09.12.2016 року до управління надійшло рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, відповідно до якого Позивач не проживає за вказаною адресою м. Курахове, проспект Запорізький, 12/53 (протокол № 44 від 07.12.2016 року).

Згідно витягу з протоколу № 44 засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 було припинено виплату пенсії як такій, що фактично не проживає за адресою, вказаною в довідці.

Рішення Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області про зупинення виплати пенсії позивачу відповідачем суду не надано.

Згідно статті 19 ОСОБА_5 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Відповідно до ст. 64 ОСОБА_5 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_5 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Приймаючи рішення, суд виходить із того, що ані воєнний, ані надзвичайний стан в Україні та, зокрема, на території Донецької області не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у якій є і м. Марїнка Донецької області.

Відповідно до статті 92 ОСОБА_5 України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, або зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач, УПФУ Мар'їнського району Донецької області, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з зупинив виплату пенсії позивачу ОСОБА_4, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_4, сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади. Разом з тим, суд вважає недоведеною переконливими доказами ту обставину, що внутрішньо переміщена особа не проживала фактично у м. Курахове, проспект Запорізький, 12/53.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд виходить із того, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Відповідач заперечує проти позову, але не надав жодного доказу на підтвердження того, що бездіяльність відповідача, щодо виконання своїх публічно-правових обовязків з нарахування і виплати у встановленні законом строки пенсії позивачеві, є обґрунтованою, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про таку бездіяльність, є добросовісною, тобто не порушує прав особи. Також, суд переконаний, що дії відповідача, який допустив таку бездіяльність, не є і розсудливими, оскільки вони не були вчиненні після уважного вивчення усіх обставин що мають значення для прийняття рішення про припинення нарахування пенсії.

Відповідач не довів, що ним було обрано найкращій спосіб реалізації його повноважень, найкращій варіант поведінки з тим, щоб не завдавати шкоди особі, яка має право на пенсію за віком ще з 2012 року, з огляду на те, що ця пенсія є основним джерелом для реалізації особистих немайнових прав позивача, які забезпечують природне існування фізичної особи.

Бездіяльність відповідача порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації встановленого законом права позивача на пенсію за віком, реалізацією права на соціальний захист в сенсі ст.46 ОСОБА_5 України і цілями на які, врешті, спрямована була така бездіяльність відповідача. Оскільки, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а сама людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме таким змістом такою спрямованістю повинні були би бути наповненні дії відповідача щодо позивача у спірних правовідносинах.

Відповідач не зміг довести, що він по відношенню до громадянки України ОСОБА_4 дотримався принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, а його бездіяльність не була наслідком тієї обставини, що позивач має зареєстроване місце проживання на території України у місті Марїнка.

Суд звертаю увагу на те, що перелік підстав припинення пенсії, визначений ч. 1 ст.ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. Відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону, стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії.

В п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» зазначено, що згідно зі статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею І Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідач не діяв у відповідності до закону, зокрема - у відповідності до ст.3, ст. 46 ОСОБА_5 України, ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто з порушенням встановленого в Україні правового порядку (ч.2 ст.19 ОСОБА_5 України).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що порушене шляхом протиправної бездіяльності право позивача на отримання пенсії за віком підлягає відновленню шляхом поновлення нарахування та виплати ОСОБА_4 пенсії за період, починаючи з березня 2016 року.

При цьому, суд ще раз наголошує, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 72, 94, 160 КАС України, ст. 8, 19, 46, 49, 64, 92 ОСОБА_5 України, ст. 49 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Марїнської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області щодо непоновлення з березня 2016 року виплати пенсії ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з моменту припинення її виплати, тобто з березня 2016 року.

Допустити негайне виконання постанови у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області.

Постанова набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного адміністративного суду через Мар'їнський районний суд Донецької області. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови було складено 14.11.2017 року.

Суддя Кучко Я.Ю.

Дата документу 14.11.2017 року