Справа № 815/146/17
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 р. Справа № 815/146/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Лиманської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Лиманської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Лиманської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25 грудня 2015 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 25 грудня 2015 року № щодо донарахування ФОП ОСОБА_2 податку на додану вартість на суму 52402,12 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 13100,53 грн..

В апеляційній скарзі Лиманської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення, в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Лиманської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 13 листопада 2015 року по 03 грудня 2015 року представниками ДПІ у м. Южному ГУ ДФС в Одеській області було проведено документальну виїзну планову перевірку, за наслідками якої 10 грудня 2015 року складено акт перевірки №000562/715/15-33-17/НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахувань та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року».

Перевіркою було встановлено порушення позивачем п.181.1 ст. 181, п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, що призвело до недоплати до Державного бюджету України податку на додану вартість в розмірі 52402,13 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки Комінтернівською ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області було прийняте податкове повідомлення-рішення від 25 грудня 2015 року № щодо донарахування податку на додану вартість на суму 52402,12 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 13100,53 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи характер допущеного порушення норм Податкового кодексу України, вік позивача та стан його здоровя розмір застосованої до нього адміністративно-господарської санкції у вигляді додаткового нарахування ПДВ та штрафних санкцій, загальний розмір яких складає 98,29 розмірів незначного перевищення встановленого законом максимуму розрахунків є неспіврозмірним та не несправедливим по відношенню до позивача, а тому, на підставі положень ч.2 ст. 162 КАС України, оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення повинно бути скасовано.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.181.1 ст. 181 Податкового кодексу України під обов'язкову реєстрацію як платника податку на додану вартість підпадає особа (крім особи, яка є платником єдиного податку), у якої загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з Розділом V Кодексу, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000,00 грн. (без урахування податку на додану вартість).

Згідно п.183.1, п.183.2 ст. 183 Податкового кодексу України - особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, повинна подати до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву платника податку на додану вартість за формою №1-ПДВ (далі - Заява). Така Заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто загального обсягу оподатковуваних операцій понад 300 тис. грн.

Відповідно до п.183.10 ст. 183 Податкового кодексу України - будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, і у випадках та порядку, передбаченими статтями 180 - 183 Розділу V Кодексу, не подала до органу державної податкової служби Заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату податку на додану вартість на рівні зареєстрованого платника податку на додану вартість без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Підпунктом «а» п.185.1 ст. 185 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Пунктом 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

З матеріалів справи вбачається, що податковим органом під час проведення перевірки було встановлено, що обсяг оподаткованих операцій за період з 01 травня 2013 року по 30 квітня 2014 року понад 300000,00 гривень (300662,70 грн.), а тому на виконання вимог п.181.1 ст. 181, п.183.2 ст. 183 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_2 повинна була зареєструватись як платник ПДВ, а саме подати до органу державної податкової служби реєстраційну заяву платника податку на додану вартість до 01 червня 2014 року.

Поряд з цим, податковий орган вказує на те, що за період з 01 червня 2014 року по 31 грудня 2014 року після необхідності здійснити реєстрацію платником ПДВ з-за перевищення встановленого законом обсягу розрахунків, позивачем не сплачено до бюджету податкового зобовязання з ПДВ за весь час в розмірі 52402,13 грн.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, при розгляді адміністративних спорів, суди відповідно до положень ч.3 ст. 2 КАС України повинні перевірити, чи дотриманий субєктом владних повноважень принцип пропорційності при прийнятті ним оскаржуваного рішення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року по справі №3-рп/2012 (справа №1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, якій означає, що заходи, передбачені у нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співрозмірними з нею.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_2 було перевищено граничний обєм операцій без реєстрації платником ПДВ на 662,70 грн., що від встановленого законом максимуму у 300000,00 грн. складає лише 0,22%, але адміністративно-господарська санкція, що була застосована до платника податків за це порушення склала 52042,13 грн. ПДВ та 13100,53 грн. штрафних санкцій, що складає 98, 29 разів (майже в 100 разів) суми мінімального перевищення, тобто є не співрозмірною із сумою перевищення та не відповідає задекларованій державою легітимній меті застосування вказаного обмеження, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Більш того, колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідне мінімальне перевищення могло мати місце при невірному обрахуванні обєму оподаткованих операцій чи власної арифметичної помилки платника податків.

Таким чином, враховуючи характер допущеного порушення норм Податкового кодексу України та стан здоровя позивачки (на час апеляційного розгляду справи позивачка померла (свідоцтво про смерть від 04 серпня 2017 року)), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір застосованої адміністративно-господарської санкції у вигляді додаткового нарахування ПДВ та штрафних санкцій, загальний розмір яких складає 98,29 розмірів незначного перевищення встановленого законом максимуму розрахунків є неспіврозмірним та не несправедливим по відношенню до позивачки, а відтак спірне податкове повідомлення-рішення № від 25 грудня 2015 року є протиправним та підлягає скасуванню.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують вище наведених висновків суду першої інстанції та не наводять обґрунтованих мотивів прийняття податковим органом рішення, яке як зазначено судом першої інстанції відповідало би принципу пропорційності.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у звязку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Лиманської обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

ОСОБА_1