Справа № 815/2898/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2898/17

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

за участі секретаря Скоріної Т.С.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_2 та Комінтернівського районного суду Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Комінтернівського районного суду Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, про зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Комінтернівського районного суду Одеської області в якому просив наступне:

- визнати протиправною бездіяльність, що виразилася у ненаданні відповіді на заяву від 10 квітня 2017 року;

- зобовязати надати письмову відповідь на вказану заяву;

- стягнути моральну шкоду в сумі 25 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що субєкт владних повноважень порушив вимоги

ст.20 Закону України «Про звернення громадян», не надавши відповідь на його звернення.

Поряд з цим, як зауважив позивач, така протиправна бездіяльність з боку субєкта владних повноважень, завдала йому моральних страждань, оскільки унеможливила функціонування його особистості на Конституційних засадах.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Комінтернівського районного суда Одеської області щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_2 від 10 квітня 2017 року та зобовязав надати письмову відповідь.

У задоволенні іншої частини позову відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Комінтернівський районний суд Одеської області, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення.

На думку апелянта, дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки наявні підстави, встановлені п.1 ч.1 ст.157 КАС України, які зобовязують суд закрити провадження у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи, викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Позивач у судове засідання суду апеляційної інстанції не зявився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи, просив розглядати справу без його участі.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення апеляцій, з огляду на наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 10 квітня 2017 року позивач звернувся до голови Комінтернівського районного суду Одеської області із заявою, в якій просив зазначити чи поступили до суду матеріали справи за кримінальним провадженням №0000020, за яким військова прокуратура Одеського гарнізону Південного регіону України звинувачує його у вчиненні злочину і, якщо надходили, то на яку дату призначено судове засідання.

Також ОСОБА_2 просив направити відповідь електронною поштою на адресу (а.с.5).

Цього ж дня, 10 квітня 2017 року дана заява була отримана Комінтернівським районним судом Одеської області, про що свідчить наявний у матеріалах справи відповідний звіт про надіслання вказаного звернення на електронну адресу суду, а саме: «» (а.с.46). Даний факт не заперечується і представником відповідача.

Не отримавши відповідь на свою заяву протягом строку встановленого законом, 23 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом порушеного права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Комінтернівським районним судом Одеської області порушено приписи Закону України «Про звернення громадян», а тому є усі законодавчо передбачені підстави для задоволення адміністративного позову у відповідній частині.

Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в сумі 25 000 грн., на думку суду першої інстанції, не знайшли підстав для їх задоволення, оскільки позивач не надав обґрунтованих пояснень та відповідних доказів щодо спричинення йому моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, з наступних підстав.

Спірні правовідносини, які виникли в даній справі регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частинами 1, 3 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 7 Закону України «Про звернення громадян» визначено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення, оформленого належним чином і поданого у встановленому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема: одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Аналіз викладених норм вказаного закону свідчить про законність висновку суду першої інстанції, що за результатами розгляду заяв (клопотань) відповідь, в обов'язковому порядку, має бути надана не пізніше місяця від дня надходження звернення (заяви, клопотання).

Відповідь повинна бути об'єктивною, містити факти перевірки, поставлених у звернені питань.

Судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги посилання представника відповідача як на належний доказ на роздруківки з відповідного сайту Комінтернівського районного суду Одеської області (а.с.65-67), оскільки цей доказ не є належним, в розумінні ч.1 ст.70 КАС України, тобто не містить інформації щодо предмету доказування.

Дослідивши документи надані відповідачем, суд першої інстанції зазначив, що роздруківки з судового сайту не містять посилань на яку саме електронну адресу 11 квітня 2017 року був надісланий лист Комінтернівського районного суду Одеської області, а також не містять доказів на підтвердження отримання його адресатом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що належність доказів це якість доказу, що характеризує точність, правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. Належним є той доказ, який містить інформацію, що має значення для справи.

За таких обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_2 заперечує факт отримання належної відповіді на свою заяву, а Комінтернівський районний суд Одеської області, на якого покладено обовязок щодо доказування, не надав належних доказів підтвердження отримання адресатом відповідного листа, суд першої інстанції правильно задовольнив позов у вказаній частині.

Апелянт, в особі Комінтернівського районного суду Одеської області, оскаржуючи рішення суду в даній частині наполягає на тому, що спірні правовідносини не містять ознак публічно-правового спору та на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України провадження у справі підлягає закриттю.

На думку апелянта, на момент направлення ОСОБА_2 звернення до суду про отримання відповідної інформації, він знаходився в статусі обвинуваченого у кримінальній справі № 0000020, що перебувала у провадженні судді Комінтернівського районного суду Одеської області.

Зазначене, на думку апелянта, свідчить про те, що відбулося порушення прав позивача в рамках кримінального судочинства, а тому норми Закону України «Про звернення громадян» у даному випадку не застосовуються.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким твердженням апелянта, враховуючи наступне.

Предметом даного адміністративного позову є протиправне ненадання Комінтернівським районним судом Одеської області відповіді на заяву в рамках Закону України «Про звернення громадян».

Так, відповідно до ст. 4 вказаного Закону оскарженню підлягають рішення, дії (бездіяльність), що належать до сфери управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Відповідно до ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, в даному випадку, суд виступав як субєкт владних повноважень, що здійснює владні управлінські функції.

Звернення позивача до суду у статусі обвинуваченого, дійсно повинно розглядатися в порядку кримінального судочинства, але цей порядок стосується розгляду його заяв, скарг на дії судді, повязані з здійсненням правосуддя.

Аналіз викладеного дає підстави дійти висновку, що спір, який виник в даній справі є публічно-правовим, а тому його належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Далі представник апелянта, в особі Комінтернівського районного суду Одеської області, з посиланням на ухвалу Верховного Суду України від 23 березня 2011 року (справа № 6-1386св10), зазначає, що суд як орган, який здійснює правосуддя не може бути відповідачем у справі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що таке посилання апелянта є недоречним, оскільки в даній правовій позиції Верховного Суду міститься висновок про те, що заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що судом першої інстанції не враховані положення статті 56 Конституції України та не надана належна правова оцінка його доводам щодо спричинення йому моральної шкоди.

Вважаючи такі доводи необґрунтованими, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Проте, як правильно зазначено судом першої інстанції, позивач не зазначив, в чому він зазнав моральні страждання і як бездіяльність відповідача порушила його права.

За таких обставин справи, доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування, встановлені судом на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Комінтернівського районного суду Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Комінтернівського районного суду Одеської області про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова