Справа № 826/16461/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 листопада 2017 року 11:55 № 826/16461/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича (Відповідач-1)
Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Відповідач-2)
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича (далі - Уповноважена особа Фонду) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) в якому, з урахуванням уточнень (а.с.108), просить:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невнесення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відомостей щодо рахунку ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) НОМЕР_3 (на суму 170 000 грн.);

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку НОМЕР_3 який відкритий на ім'я ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) з зазначенням суми до виплати у розмірі 170 000 грн.;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни до списку (переліку) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2) з визначенням суми до виплати у розмірі 170.000 грн.

В обґрунтування позову зазначається, що 13.10.2015 позивач уклав з банком договір банківського рахунку та, крім цього, 12.04.2016 - договір з ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» «Суперкапітал» (інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно).

Відповідно до договору з банком було внесено кошти на поточний рахунок, які були передані ТОВ «КІЦ».

19.05.2016 було повідомлено про дострокове повернення коштів.

Надалі, 23.05.2016 було прийнято рішення НБУ про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних та 23.05.2016 Фондом введено тимчасову адміністрацію у банку.

12.07.2016 НБУ прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку, у зв'язку з чим 12.07.2016 Фондом прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку.

Позивач зазначає, що 15.07.2016 розпочато виплати гарантованої суми відшкодування.

Позивач підтверджує, що йому виплачено 01.08.2016 - 21 559,03 грн., але не враховано суму у розмірі 170 000 грн., яка була повернута на поточні рахунки від ТОВ «КІЦ».

Позивач зазначає, що на думку Уповноваженої особи переказ коштів між позивачем і ТОВ «КІЦ» щодо повернення коштів є нікчемним. Однак, як зазначає позивач, у відповідача не було на це правових підстав, оскільки операції здійснювались у відповідності до вимог законодавства і передбачала собою повернення юридичною особою коштів на рахунок позивача - фізичної особи.

Відтак, позивач просить задовольнити позов.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб заперечував проти позову, зазначаючи про передчасність заявленнх вимог, оскільки Фонд затверджує загальний реєстр відшкодування вкладникам виключно на підставі переліку вкладників, складеного та наданого Уповноваженою особою. У переданому Фонду переліку відомості щодо відшкодування вказаної суми відсутні.

Фонд та Уповноважена особа у письмових поясненнях/запереченнях зазначають, що під час перевірок було з'ясовано, що 11.11.2014 між банком та ТОВ «КІЦ» укладено договір доручення № 1 згідно з умовами якого Банк, в якості повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь Товариства, як Довірителя на умовах строковості та платності. Відповідно до договору Банк мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення товариством грошових коштів у позику від фізичних осіб. Відповідно Банком від імені товариства укладалися договори позики та залучались кошти на рахунок товариства. При цьому, фізичні особи були обізнані в тому, що правовідносини за таким договором позики регулюються положеннями ст.ст. 1046-1053 ЦКУ, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики, і, відповідно, не підпадають під гарантування вкладів з боку Фонду. У даному випадку Фонд вважає, що внаслідок здійсненої транзакції безпідставно збільшувались витрати Фонду.

При цьому, Уповноважена особа Фонду також зазначає (а.с.73), що за правилами закону № 5390, який набрав чинності 19.11.2016, вкладники мають право звернутися до Уповноваженої особи із заявою про виплату гарантованої суми за договорами, де Банк був Повіреним. Тобто, як зазначає відповідач, законодавцем надано право отримати гарантовану суму особам, кошти яких були залучені як позика або вклад небанківськими фінансовими установами через банк. Тобто, прийнятий закон істотно змінив правовідносини, які склалися між позивачем та Фондом, Уповноваженою особою, тому змінюються і обставини, і норми закону, які підлягають застосуванню.

Уповноважена особа зазначає, що у відповідності до вимог зазначеного закону банк з 21.11.2016 почав приймати документи (заяву та обов'язкові додатки) від фізичних осіб, яких прирівняно до вкладників.

Однак, як зазначає відповідач, у запереченнях (а.с. 74) та додаткових запереченнях від 31.10.2017, в рамках дії зазначеного закону позивач не звертався до Банку із заявою про включення до переліку вкладників.

Відповідач вважає, що за таких обставин позивач передчасно звернувся до суду, не виконавши вимоги законодавства щодо отримання гарантованої суми відшкодування за договорами з фінансовими установами, де банк виступав повіреним.

Водночас, у запереченнях зазначається, що в результаті укладення банком та ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» договорів відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 та № 1 від 19.05.2016 року, банк здійснив розрахунок за даними договорами, а саме провів кредитну операцію з юридичною особою на суму 870 млн. грн. та 561 585 182,51 грн. відповідно. В результаті укладення між банком та ТОВ «КІЦ» договору відступлення права вимоги № 2 від 19.05.2016 банк здійснив розрахунок за даним договором, провів кредитну операцію на суму 180 966 027,90 грн.

Таким чином, як зазначає відповідач, в частині проведення кредитних операцій на суму 1 431 585 182,51 грн. банк порушив обмеження, накладені постановою НБУ № 917/БТ від 22.12.2015.

На виконання зазначених договорів відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 та № 1 від 19.05.2016 банк провів розрахунок, а саме перерахував ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» 1 431 585 182,51 грн.

В результаті чого, як зазначає відповідач, 19.05.2016 банком було отримано від ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» 16 289 платіжних документів з призначенням платежу «повернення коштів за договором №….», та отримувачем платежу зазначена фізична особа - клієнт банку. За результатами аналізу частини укладених договорів позики, що були наявні у Банку, встановлено, що по більшості з них строк дії не закінчився, частина з них взагалі була укладена 19.05.2016, а отже 19.05.2016 року товариством ініційоване дострокове повернення коштів за позиками.

Фактично повернення коштів відбулось за рахунок Банку, так як ТОВ «КІЦ» та «Інвестиційно-Розрахунковий центр» не мали в розпорядженні достатніх коштів.

Згідно з висновками робочої комісії, всі вказані дії відбувалися з метою отримати кошти не від ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» та ТОВ «КІЦ» і не за рахунок банку, який в той момент не міг виконувати свої зобов'язання перед вкладниками щодо повернення належних їм коштів, а отримати кошти від Фонду, тобто за рахунок державних коштів. За таких обставин витрати Фонду значно збільшуються без будь-яких законних підстав.

Таким чином, як зазначає Уповноважена особа Фонду, не зважаючи на пряму заборону закону та відсутність будь-якого рішення відповідних структур банку, щодо можливості проведення кредитних операцій за договором відступлення, Банк прийняв на себе зобов'язання за договорами і здійснив їх виконання.

З урахуванням висновків Комісії, Уповноваженою особою Фонду наказом від 01.06.2016 № 42/1 затверджені результати проведеної перевірки правочинів, що є нікчемними, викладені в Акті №3, за яким встановлена нікчемність правочинів (транзакцій) з перерахування «КІЦ» коштів (а.с. 75).

Відповідач вважає, що належним та допустимим доказом підтвердження того, що кошти на рахунок позивача надійшли внаслідок нікчемних договорів відступлення прав вимоги з метою створення у майбутньому штучного зобов'язання Фонду на відшкодування грошових коштів за рахунок держави, є вищезазначене.

Враховуючи наведене у сукупності, відповідачі просили відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 01.11.2017 ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

13.10.2015 між позивачем та банком укладено договір № 980-055-000000651 банківського вкладу «Поточний рахунок «Ощадний».

Як визнається Уповноваженою особою Фонду (додаткові заперечення від 31.10.2017), 12.04.2016 між позивачем та ТОВ «КІЦ» було укладено договір № 980-055-000220662, відповідно до якого позивач передає ТОВ «КІЦ» у власність грошові кошти, а ТОВ «КІЦ» зобов'язується повернути кошти та виплатити проценти. У п. 8.3. зазначено, що сторони стверджують, що даний договір є договором позики.

Зразок договору доданий до матеріалів справи (а.с. 96). За зразком цього договору він підписаний Банком, ТОВ «КІЦ» та фізичною особою (а.с. 97).

Сторонами не заперечується зарахування коштів за зазначеним договором на рахунок ТОВ «КІЦ».

Повернення коштів з рахунку ТОВ «КІЦ» на рахунок позивача у розмірі 170 000 грн. відбулося 19.05.2016 із зазначенням «повернення коштів згідно з договором № 980-055-000220662 від 12.04.2016». Крім того, було перераховано 877,87 грн. процентів.

Між тим, на підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року за № 4/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 23 травня 2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Ірклієнка Ю.П.

13 червня 2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 12 липня 2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно, призначено Уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_4 з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно. Рішенням № 1702 від 1 вересня 2016 року виконавча дирекція Фонду змінила Уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», на Волкова О.Ю. з 5 вересня 2016 року.

23.09.2016 позивачу виплачено 25 329,53 грн. та 01.08.2016 - 21 559,03 грн. (а.с. 124, 125), всього 46888,56 грн. Загальна сума договорів - 218 117,61 грн.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Пунктом другим частини першої статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що під виведенням неплатоспроможного банку з ринку слід розуміти заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону.

За частиною першою статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

За частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

За частиною другою статті 26 Закону № 4452-VI вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Перелік підстав, за наявності яких Фонд не відшкодовує коштів за вкладами зазначено у частині четвертій статті 26 Закону № 4452-VI.

Відповідно до частини п'ятої, шостої статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; <…>. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; <…> 5) здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації; <…>.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; <…> 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; <…> 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Частиною другою статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: <…> 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства; <…>.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; <…>.

Порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, визначений Положенням, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення), виходячи з положень якого Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями на формування переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків. Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду. Фонд складає зміни та доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та доповнень до Переліку, прийнятих Фондом. Якщо виплати відшкодувань розпочинаються під час ліквідації, до першої частини Загального реєстру включаються ГСР за вкладами, щодо яких Фондом або уповноваженою особою Фонду не обмежено здійснення банком операцій (з причин відсутності первинних документів, виявлення помилкових записів, невідповідності реквізитів вкладника первинним документам тощо), зокрема, за договорами банківського рахунку.

Слід додати, що вкладником, згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Отже, передбачені Законом № 4452-VI гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні статті 2 Закону № 4452-VI). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського рахунка.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (частини перша, друга статті 1066 Цивільного кодексу України).

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 Цивільного кодексу України).

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частини перша, друга статті 1068 Цивільного кодексу України).

У цій справі встановлено, що до запровадження в Банку тимчасової адміністрації позивач уклав з Банком договір банківського рахунку, на підставі якого йому відкрито розрахунковий рахунок в цьому Банку. 19 травня 2016 року на цей розрахунковий рахунок зараховано кошти на суму 170 000 грн., які надійшли від ТОВ «КІЦ» (на виконання договору позики).

Уповноважена особа Фонду не включив позивача до переліку вкладників Банку, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду у зв'язку з тим, що транзакції, здійснені ТОВ «КІЦ» 19 травня 2015 року на розрахунковий рахунок позивача, є нікчемними.

Уповноважена особа Фонду фактично визнала нікчемними дві розрахункові банківській операції з перерахування коштів з одного рахунку на інший. На дату запровадження в Банку тимчасової адміністрації кошти, які позивач передав в позику ТОВ «КІЦ» на умовах договору позики вже обліковувалися на його розрахунковому рахунку в Банку, позаяк ТОВ «КІЦ» повернуло їх йому разом з нарахованими процентами.

Між тим, розумінні статті 2 Закону № 4452-VI позивач є вкладником Банку, а кошти, які надійшли для нього як вкладника за договором банківського рахунку, в розумінні тієї ж статті, є вкладом, на який поширюються гарантії, передбачені статтею 26 цього Закону.

Та обставина, що розрахунково-касове обслуговування клієнта здійснено під час дії згаданої вище постанови регулятора, зважаючи на наведене вище, не є достатньою підставою для визнання нікчемними розрахункових операцій банку.

Відтак, посилання відповідачів на положення пунктів 7-9 частини третьої статті 38 закону № 4452-VI, як і на положення статей 215, 216 Цивільного кодексу України, як на правову підставу для визнання зазначених вище транзакцій нікчемними, є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, відмова Уповноваженої особи Фонду щодо відшкодування позивачу суми вкладу є безпідставною, не відповідає вимогам закону, а відтак позов, в частині вимог до Уповноваженої особи Фонду підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Як вже зазначалося та з матеріалів справи, наданих Уповноважено особою Фонду, вбачається, що 23.09.2016 позивачу за рахунок Фонду виплачено 25 329,53 грн. та 01.08.2016 - 21 559,03 грн. (а.с. 124, 125), всього 46 888,56 грн. Загальна сума договорів - 218 117,61 грн. Таким чином, залишок невідшкодованої гарантованої Фондом суми складає 153 111,44 грн., у зв'язку з чим, враховуючи зміст заявлених позовних вимог, вимоги позивача, звернені до Уповноваженої особи Фонду, підлягають частковому задоволенню.

Що стосується доводів Уповноваженої особи відносно того, що вчиненню дій по відшкодуванню коштів за рахунок Фонду має передувати оцінка наказу про визнання нікчемним договору/транзакції, слід зазначити, що до матеріалів справи надано копію наказу від 01.06.2016 № 42/1, однак додані до нього переліки (а.с. 102) не містять відомостей про позивача та договір, в рамках якого визнано нікчемними транзакції, висновок про що, як вже зазначалося, в даному випадку є необґрунтованим. Відтак, наведене відповідачем не є перешкодою для поновлення прав позивача.

Вимоги ж до Фонду є похідними від вчинення дій Уповноваженою особою Фонду по формуванню відомостей щодо виплати позивачу гарантованої суми, а відтак ці вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, з огляду на наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - як зазначено вище. У той же час, відносно відшкодування судового збору, слід зазначити, що позивачем заявлено позовні вимоги до Уповноваженої особи Фонду та сплачено 551,21 грн, а також до Фонду та також сплачено 551,21 грн. Враховуючи висновок суду про задоволення вимог до Уповноваженої особи, судовий збір підлягає відшкодуванню в частині, а саме в розмірі 551,21 грн.

Керуючись вимогами 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича щодо невнесення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відомостей щодо рахунку ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) НОМЕР_3 на суму 153 111,44 грн.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку НОМЕР_3, який відкритий на ім'я ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) із зазначенням суми до виплати у розмірі 153 111,44 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Присудити з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (код 37993783; адреса: 01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) 551,21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 21 копійка) на відшкодування судового збору, сплаченого за квитанцією 05.10.2016 (платіж № 754).

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін