Справа № 815/5826/15
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5826/15
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гусева О.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби про визнання протиправним та скасування наказу №378-о/с від 10.07.2015 року в частині звільнення з військової служби, поновлення на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби за результатом якого позивач просить: визнати протиправним та скасувати Наказ №378-ос від 10 липня 2015 року т.в.о. начальника Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби; поновити ОСОБА_1 на займаній посаді; зобов`язати Одеський прикордонний загін виплатити ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом №378 ос від 10 липня 2015 року т.в.о. начальника Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби звільнено з військової служби згідно ст. 26 ч.8 п.1 п.п. «е» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас Збройних Сил України.

Оскаржуваний наказ позивач вважає протиправним, винесений без урахування дійсних обставин справи, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді.

Відповідач заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав викладених в письмових запереченнях.

Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання зявився, не запереував проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Керуючись ч.6 ст.128 КАС України, оскільки до суду з`явилися не всі особи, які беруть участь у справі, за наявності підстав для розгляду справи в даному судовому засіданні, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив про розгляд справи у письмовому провадженні.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до наказу начальника Одеського прикордонного загону від 12.01.2015 року №8-ос сержант ОСОБА_1 проходив службу на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії інструктора кінологічної групи кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Наказом начальника Одеського прикордонного загону від 14.02.2015 року №82-ос позивача було призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3-ї категорії чергового відділу прикордонної служби «Приморське». (а.с.55,56)

У звязку з виявленням ознак кримінального правопорушення, наказом начальника Одеського прикордонного загону від 21.08.2015 року №199-ос позивача було зараховано у розпорядження начальника Одеського прикордонного загону.(а.с. 57)

Наказом Одеського прикордонного загону від 10.07.2015 року №378-ос позивач звільнений з військової служби в запас Збройних сил України згідно з пп. «е» п. 1 ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, страших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків) на підставі наказу Одеського прикордонного загону від 10.07.2015 року №377-ос «Про підсумки службового розслідування».

Зі змісту наказу від 10.07.2015 року №377-ос (а.с.58-60) вбачається, що причинами звільнення стали наступні обставини та матеріалів службового розслідування за фактом відсутності на службі сержанта ОСОБА_1 (а.с.66-73):

- Станом на 08.07.2015 року позивач без поважних причин не прибув для подальшого проходження служби з 21.04.2015 року, що підтверджено висновком службового розслідування від 10.07.2015 №14/145, проведеного за наказом від 09.07.2015 №459-аг.;

- 23.01.2015 позивач ухилився від проходження служби та самовільно, без поважних причин, залишив місце проходження служби, що підтверджено висновком службового розслідування від 09.02.2015 №14/21, проведеного за наказом від 29.01.2015 року №40-аг.;

- з 16.02.2015 позивач без поважних причин не прибув на службу після призначення його наказом начальника Одеського прикордонного загону від 14.02.2015 №82-ос на посаду інспектора прикордонної служби 3-ї категорії-чергового відділу прикордонної служби «Приморське», що підтверджено висновком службового розслідування від 27.02.2015 року №14/17, проведеного за наказом від 20.02.2015 року №73-аг;

- з 16.03.2015 по 17.03.2015, з 21.03.2015 по 22.03.2015, з 06.03.2015 по 09.03.2015 та з 12.03.2015 по 15.03.2015 позивач без поважних причин не прибув на службу, що підтверджено висновком службового розслідування від 20.03.2015 №14/44, проведеного за наказом від 11.03.2015 №125-аг.

До вказаних правовідносин суд застосовує правові норми Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, Закону України Про державну прикордонну службу України, Закону України Про Дисциплінарний статус Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009 Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції, та повноваження відповідно до Конституції України визначено Законом України Про Державну прикордонну службу України, відповідно до ст. 1 якого на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі - Статут).

Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.

Приписи ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV(далі - Дисциплінарний статут), визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст.51 Дисциплінарного статуту На сержантів (старшин) (крім військовослужбовців строкової військової служби) можуть бути накладені такі стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) попередження про неповну службову відповідність;

е) пониження в посаді;

є) пониження у військовому званні на один ступінь;

ж) пониження у військовому званні на один ступінь з переведенням на нижчу посаду;

з) позбавлення сержантського (старшинського) звання;

и) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту закріплено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

При цьому, суд зауважує що, під терміном систематичне невиконання умов контракту слід розуміти, що система має місце у разі вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку після застосування до нього дисциплінарного стягнення, яке не втратило юридичної сили. Систематичним невиконанням умов контракту є невиконання однією із сторін одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались декілька разів протягом останнього року служби.

Відповідно до абз. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців, визначено ст. ст. 83 -84 Закону, згідно яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

З огляду на службову картку позивача суд встановив, що позивач неодноразово порушував свої службові обов`язки, у зв`язку з чим на позивача були накладені стягненні а саме:

- наказом від 02.02.2015 №49-ос оголошена догана за порушення вимог п.1,4 наказу АДПСУ від 25.10.2003 №202;

- наказом від 12.02.2015 №77-ос оголошена сувора догана за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 16, 49 «Статуту внутрішньої служби Збройних сил України» затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV;

- наказом від 05.03.2015 №110-ос оголошена сувора догана за порушення вимог ст.ст. 11,16, 127, 128 «Статуту внутрішньої служби Збройних сил України», затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV;

- наказом від 26.03.2015 №155-ос оголошена сувора догана за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 14, 16, «Статуту внутрішньої служби Збройних сил України» затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.

Також судом встановлено, що Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2017 року змінено вирок Київського районного суду м.Одеси від 28.12.2016 року, яким визнано ОСОБА_1 винним в скоєнні злочину передбаченого ст.402 ч.1 КК України, а саме не виконання наказа командира Одеського прикордонного загону.

Згідно з ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до п. е п.1 ч. 8 ст. 26 вказаного Закону під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

Суд зазначає, що позивач безвідповідально поставився до виконання обов`язків військової служби, що підтверджується неодноразовим накладенням на позивача догани та суворої догани за виконання обов`язків військової служби, що призвело з його боку до порушення правил дисципліни.

За таких обставин суд робить висновок, що звільнення позивача з органів Держприкордонслужби України здійснено з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/009, а тому дії відповідачів є правомірними, а наказ від 10.07.2015 року № 378-ОС не належить до скасування.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування Наказу №378-ос від 10 липня 2015 року т.в.о. начальника Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача поновити ОСОБА_1 на займаній посаді; зобов`язати Одеський прикордонний загін виплатити ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу, то вони також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимоги позивача про визнання протиправним та скасування Наказу №378-ос від 10 липня 2015 року т.в.о. начальника Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби, щодо якої суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 122, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби про визнання протиправним та скасування наказу №378-о/с від 10.07.2015 року в частині звільнення з військової служби, поновлення на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту.

Суддя О.Г.Гусев