Справа № 813/1467/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8153/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Макарика В.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Інвіктус" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2017 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Інвіктус" звернувся до суду з позовом до відповідача - Державної фіскальної служби України, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо незабезпечення автоматичного збільшення суми, що полягає у нездійсненні збільшення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Інвіктус" має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від'ємного значення станом на червень 2015 року в розмірі 343385,00 грн та зобов'язати Державну фіскальну службу України збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Інвіктус" має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від'ємного значення в розмірі 343385,00 грн станом на червень 2015.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, що полягає у нездійсненні збільшення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Інвіктус» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від'ємного значення в розмірі 343 385,00 грн станом на червень 2015 року. Зобов'язано Державну фіскальну службу України збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Інвіктус» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від'ємного значення в розмірі 343 385,00 грн станом на червень 2015 року.

Постанова мотивована тим, що електронний рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ (далі - електронний рахунок) - це рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який платником перераховуються кошти з власного поточного рахунка в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН, а також у сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань з цього податку. Кошти з такого рахунка підлягають перерахуванню до бюджету та/або на спеціальний рахунок. Для кожного платника податку Казначейством відкривається один електронний рахунок.

Протягом дії системи електронного адміністрування ПДВ у тестовому режимі платники податку самостійно зараховують на такі електронні рахунки кошти з власних поточних рахунків, відкритих у банківських установах, у сумах, необхідних для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань з цього податку, задекларованих ними в податковій звітності з ПДВ.

З 01 липня 2015 року на рахунки в системі електронного адміністрування ПДВ платники податку зараховують також кошти у сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пп 200-1.3 ст. 200-1 ПК України та надає право для реєстрації в ЄРПН податкових накладних/розрахунків коригування.

Судом встановлено, що контролюючий орган після початку роботи системи у штатному режимі на постійній основі, отримавши уточнюючі податкові декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року, березень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, які прийняті згідно квитанцій №2, своєчасно не забезпечив відображення її показників у системі електронного адміністрування ПДВ.

Позивачем задекларовано від'ємне значення ПДВ у деклараціях з ПДВ за лютий, березень, червень та липень 2015 року, сума такого від'ємного значення мала бути відображена податковим органом в Системі електронного адміністрування ПДВ, як сума, на яку підприємство має право реєструвати податкові накладні на відвантаження товару.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, зазначає, що основні принципи функціонування системи електронного адміністрування ПДВ визначено п.200.1 ст. 200 та п.34 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України. При цьому пункт 200.1 ст.200 Податкового кодексу України є загальною нормою, яка регламентує функціонування системи електронного адміністрування ПДВ, а п. 34 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України є нормою, яка визначає порядок врахування у формулі після її «обнуління» окремих показників.

Зокрема, згідно з п. 34 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України станом на третій робочий день після дати набрання чинності Законом України від 16.07.2015 №643-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість» формула (всі її складові), яка визначає реєстраційну суму, «обнуляється», за винятком окремих складових вказаної формули (сума податку за виданими та отриманими податковими накладними та сума податку за митними деклараціями, аркушами коригування і додатковими деклараціями), щоб були сформовані, починаючи з 01.07.2015.

Реєстраційна сума, на яку позивач має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних збільшується на суму відємного значення, що задекларована платником податків виключно у податковій декларації за червень 2015 року. На таку суму платником податків збільшено розмір суми податкового кредиту за звітний (податковий) період (липень 2017 року).

Відповідно до п. 34 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України після «обнуління» показників формули реєстраційна сума одноразово збільшувалась на суму відємного значення, що задекларована платником податків виключно в рядках 24 та 31 податкової декларації з ПДВ за червень. При цьому у Кодексі відсутні норми щодо повторного перерахунку формули у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації з ПДВ за червень 2015 року або будь-який попередній звітний період.

Крім того, відповідач зазначає, що 26.06.2017 ним було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, проте судом першої інстанції було відмовлено в його задоволенні.

Збільшення показників формули відбулось разово 03.08.2015 тільки за даними р.24 та р.31 у звітній декларації за червень 2015 року. Отже дата, від якої слід обчислювати початок перебігу строку звернення до суду є 03.08.2015. Із позовної заяви слідує, що така підписана директором ТзОВ "Торгово-промислова компанія "Інвіктус" 12.04.2017, тобто після закінчення передбаченого ч.2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України строку для звернення до суду з адміністративним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Інвіктус» при подачі декларації з ПДВ за лютий 2015 року у додатку 2 не зазначило сум бюджетного відшкодування, заявлених у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних періодів згідно декларацій з ПДВ за період з червня 2010 року по лютий 2012 року в розмірі 343 385, 00 грн, що виникли станом на 01.02.2015 та інтегруються в обліковій картці платника податку.

Як наслідок, після відкриття електронного рахунку ПДВ на суму такого бюджетного відшкодування, заявленого у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних періодів не було збільшено реєстраційної суми, яка дає право зареєструвати податкові накладні та не було збільшено суми податкового кредиту.

У результаті проведення звірення стану розрахунків ТзОВ «ТПК «Інвіктус» по податку на додану вартість за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року виявлено позитивне сальдо розрахунків на суму 343 385, 00 грн, що підтверджується актом звірки №69-07 від 18 березня 2016 року.

Водночас, у листі Головне управління ДФС у Львівській області від 04.04.2016 вих.№1743/10/13-01-12-01-140 ДФС підтвердило, що станом на 01.07.2015 на ІКП ТзОВ «ТПК «Інвіктус» знаходилась переплата з ПДВ в розмірі 343 386, 00 грн, в т. ч. сума помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з ПДВ складала 1 грн та 343 385,00 грн виникло за рахунок заявлених сум до відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних періодів згідно поданих декларацій з ПДВ за період з червня 2010 року по лютий 2012 року.

Таким чином, 07 вересня 2016 року ТзОВ «ТПК «Інвіктус» було направлено на адресу Сихівського відділення Галицької ОДПІ лист-пояснення вих.№07/09, в якому позивачем було повідомлено, що у зв'язку із виявленням помилки при подачі декларації з ПДВ за лютий 2015 року, ним було направлено електронною поштою уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ до декларації з ПДВ за лютий 2015 року. Оскільки діюча форма уточнюючого розрахунку не дає можливості відобразити виявлену помилку, зокрема, уточнити додаток №2 до декларації, керуючись п.46.4 ст.46 розділу II Податкового кодексу України, ТзОВ «ТПК «Інвіктус» подала доповнення до уточнюючого розрахунку за довільною формою. За відсутності механізму направлення доповнення в довільній формі електронною поштою, таке доповнення направлено в паперовій формі поштовим відправленням.

09.09.2016 Сихівським відділенням Галицької ОДПІ 09.09.2016 було отримано вказаний лист, про що свідчить відмітка про отримання на повідомленні про вручення поштового відправлення.

07.10.2016 Сихівським відділенням Галицької ОДПІ за вих.№ 6925/13-50-12-01/260 позивачу було надана відповідь, в якій було зазначено, що відповідно до пункту 34 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України після «обнулення» показників формули реєстраційна сума збільшується на суму від'ємного значення, що задекларовано платником податків виключно у рядках 24 та 31 податкової декларації з ПДВ за червень 2015 року та не перераховується надалі у зв'язку з уточненням показників податкової звітності платника. Законодавством не передбачено зарахування для збільшення реєстраційної суми непогашених залишків сум податку на додану вартість, що були заявлені платником податку до бюджетного відшкодування за звітні періоди до 01 лютого 2015 року та знаходяться в інтегрованій картці платника. Водночас зазначено, що подання декларації з ПДВ в паперовому вигляді з 01 січня 2015 року не передбачено.

Враховуючи дану відповідь, ТзОВ «ТПК «Інвіктус» подало електронною поштою уточнюючі розрахунки, які відповідачем було прийнято згідно квитанцій №2, а саме: квитанція №2 від 31.10.2016 №, квитанція №2 від 31.10.2016 №, квитанція №2 від 31.10.2016 №, квитанція №2 від 31.10.2016 №. Зауважень до вказаних уточнюючих розрахунків або відомостей про неправильність їх заповнень від відповідача не надходило.

Проте, подані позивачем уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань не були взяті до уваги відповідачем та не було здійснено коригувань у системі електронного адміністрування ПДВ, внаслідок чого позивачу не враховано суму 343 385, 00 грн в реєстраційній сумі податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На звернення позивача до Сихівського відділення Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області з листом від 21.11.2016№21/11 про надання інформації про те, коли будуть взяті до уваги подані уточнюючі розрахунки, відповіді не отримано.

24 лютого 2017 року позивач повторно звернувся до Сихівського відділення Галицької ОДПІ та до ГУ ДФС у Львівській області із листом №24/02 із проханням повідомити, коли ТзОВ «ТПК «Інвіктус» буде збільшено розмір суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У наданих відповідачем відповідях було повторно зазначено, що відповідно до пункту 34 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України після «обнулення» показників формули реєстраційна сума збільшується на суму від'ємного значення, що задекларовано платником податків виключно у рядках 24 та 31 податкової декларації з ПДВ за червень 2015 року, та не перераховується надалі у зв'язку з уточненням показників податкової звітності платника.

Позивач, вважаючи бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо незабезпечення автоматичного збільшення суми, що полягає у нездійсненні збільшення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Інвіктус" має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від'ємного значення станом на червень 2015 року в розмірі 343385,00 грн протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку відсутність поважних причин його пропуску.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Так, колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 6 грудня 2016 року (справа п/800/9/16) зазначено, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Як слідує із матеріалів справи, підставою для звернення позивачем до суду про визнання бездіяльності Державної фіскальної служби України протиправною стало незабезпечення автоматичного збільшення суми, що полягає у нездійсненні збільшення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Інвіктус" має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину від'ємного значення станом на червень 2015 року в розмірі 343385,00 грн.

Так, п. 34 роздіду ХХ Прикінцевих положень Податкового кодексу України встановлено, що станом на третій робочий день після дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість" зареєстрованим платникам податку значення суми податку (позитивне або відємне), на яку такий платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, автоматично збільшується контролюючим органом: до 31 липня 2015 року на суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та суму непогашеного відємного значення попередніх звітних (податкових) періодів на кінець поточного звітного (податкового) періоду, що зазначено в податковій звітності з податку на додану вартість, у якій відображаються розрахунки з бюджетом та/або відображаються операції, що стосуються спеціального режиму оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, за червень 2015 року. На таку суму платником податку збільшується розмір суми податкового кредиту за звітний (податковий) період (липень 2015 року).

Збільшення показників формули відбулось разово 03.08.2015 за даними, задекларованими у рядках 24 та 31 у звітній декларації за червень 2015 року, тобто вказану дату слід вважати днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, згідно вхідного штампу Львівського окружного адміністративного суду адміністративний позов поданий до суду 12 квітня 2017 року (вх. № 8578), позовну заяву подано безпосередньо до суду та днем звернення до суду є саме 12 квітня 2017 року, тобто, позов поданий більш, ніж через шість місяців з дати виникнення права на звернення до суду.

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції та, на переконання суду апеляційної інстанції, вказують на помилковий висновок судді суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КАС України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права позивачу на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсяг його процесуальних прав, встановлених законом.

Позивачем не зазначено обґрунтованих причин пропущення строку звернення до адміністративного суду та не надано доказів на підтвердження того, що існували певні об'єктивні обставини, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення до адміністративного суду у встановлений ст.99 КАС України строк.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та "Круз проти Польщі" від 19.06.2001. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В силу п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

В даному випадку, враховуючи істотний пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність достатніх підстав для визнання причин пропуску поважними, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для застосування процесуальних наслідків, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржувану ухвалу скасувати, залишивши адміністративний позов без розгляду.

Керуючись статтями 99, 100, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України задовольнити частково, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2017 року у справі №813/1467/17 скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Інвіктус" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 21.11.2017.