Справа № 750/5597/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/5597/17 Головуючий у 1-й інстанції: Коверзнева В.О.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Губської Л.В. та Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій відповідача щодо списання з його рахунку, відкритому в Ощадбанку, виконавчого збору в сумі 6 грн. 41 коп.; скасування вимоги відповідача про списання вказаної грошової суми; стягнення з відповідача 6 грн. 41 коп. та зобов'язання в подальшому дотримуватись вимог законодавства при списанні коштів.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, відповідачем було сформовано та надіслано до ПАТ «Ощадбанк» платіжну вимогу від 25.05.2017 № 53409114/3 про списання з рахунків пенсійного органу коштів у сумі 5712,65 грн.

На підставі вказаної вимоги, банківською установою з рахунків боржника, зокрема, було списано кошти у сумі 06 грн. 41 грн. в рахунок погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження за виконавчим провадженням №53409114.

Не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у межах та у спосіб визначених законом повноважень здійснено дії по списанню з рахунків боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Колегія суддів не може погоджитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції зі змісту наданих відповідачем на виконання вимог ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 року матеріалів виконавчого провадження, заступником начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Ковалем В.О. 14.02.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53409114 з виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 03.02.2017 року у справі №750/10140/16-а.

Зі змісту постанови від 14.02.2017 року вбачається, що виконавче провадження відкрито з метою виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова у справі №750/10140/16-а, якою зобов'язано Чернігівське ОУПФ здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на дату призначення пенсії, в розмірі 80% місячного заробітку державного службовця, починаючи з 01.09.2016 року, в зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 292 та на підставі довідки №01-08/147 від 08.09.2016 року, виданої Головним управлінням статистики у Чернігівській області.

Крім того, у п. 2 постанови від 14.02.2017 ВП №534091114 про відкриття виконавчого провадження зазначено про надання боржнику десятиденного терміну на добровільне виконання. Пунктом 3 зазначеної постанови зазначено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 6400,00 грн.

Листом від 27.02.2017, який отримано УДВС ГТУЮ у Чернігівській області 03.03.2017, позивач повідомив відповідача про виконання рішення суду у добровільному порядку, на підтвердження чого надав копію розпорядження від 06.02.2017.

31.05.2017 відповідачем на підставі платіжної вимоги від 25.05.2017 №534091114/3 та платіжного доручення від 31.05.2017 №53409114/3 було списано в рахунок виконавчого збору та витрат виконавчого провадження №53409114 з рахунку позивача в філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» з рахунку №7163 кошти у розмірі 6,41 грн.

Крім того, 24.07.2017 у виконавчому провадженні № 53409114 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 82,97 грн.

04.08.2017 старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Назаренко М.Б. у виконавчому провадженні № 53409114 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним повним виконанням судового рішення.

З урахуванням наведеного, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Приписи ч. 1 ст. 27 Закону визначають, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За правилами ч. 3 ст. 27 Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З наведеного випливає, що рішення про стягнення виконавчого збору виконується в межах виконавчого провадження і підлягає виділенню в окреме виконавче провадження виключно у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2832/5) (далі - Інструкція) стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження». Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Отже, посилання апелянта на необхідність оформлення окремою постановою рішення державного виконавця про стягнення виконавчого збору є необґрунтованим.

Крім того, приписи ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності з 01.01.2013, визначають, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Разом з тим, оскільки виконавчий лист, виданий у справі № 750/10140/16-а містить виключно вимоги зобов'язального та разового характеру виконання, а не про стягнення коштів (періодичних платежів), виконання його у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» неможливе.

Наведеним спростовується твердження апелянта про відсутність правових підстав для стягнення з Чернігівського ОУПФ виконавчого збору.

Щодо посилання позивача на те, що стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження повинно бути здійснене виключно органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже, примусове виконання рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ органами казначейства, можливо лише за умови, що вказані органи здійснюють казначейське обслуговування коштів боржника, при цьому кошти, на які звертається стягнення, є бюджетними.

Відповідно до ст. 42 Закону кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно п. 2 розділу 6 Інструкції витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Зі змісту наведених норм випливає обґрунтованість твердження Чернігівського ОУПФ про те, що передумовою стягнення витрат виконавчого провадження є винесення відповідної постанови.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у виконавчому проваджені № 53409114 була прийнята 24.07.2017. Водночас, списання коштів в рахунок виконавчого збору та витрат виконавчого провадження було здійснено відповідачем 31.05.2017 на підставі платіжної вимоги від 25.05.2017 року №53409114/3. При цьому доказів направлення позивачу постанов про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після їх винесення матеріали справи не містять.

Відтак, станом на 31.05.2017 року у УДВС ГТУЮ у Чернігівській області не виникло права на стягнення витрат виконавчого провадження, рішення щодо чого було оформлено відповідною постановою лише 24.07.2017 року.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо формування та надіслання платіжної вимоги від 25.05.2017 № 53409114/3 до філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» в частині суми 06 (шість) гривень 41 копійка; скасування вказаної платіжної вимоги в частині цієї суми та стягнення з відповідача на рахунок позивача коштів в сумі 06 (шість) гривень 41 копійка підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог Чернігівського ОУПФУ про зобов'язання відповідача дотримуватися вимог ст.ст. 6, 28 Закону України «Про виконавче провадження» при направленні документів про списання коштів з рахунків позивача колегія суддів зазначає, що такі вимоги є вимогами на майбутнє та їх вирішення не входить до завдань адміністративного судочинства у розумінні ст. 2 КАС України.

За таких обставин колегія суддів вважає передчасними висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог у повному обсязі, оскільки матеріали виконавчих проваджень, які не досліджувалися Деснянським районним судом м. Чернігова, підтверджується передчасність стягнення (списання) Відповідачем з рахунку Позивача витрат виконавчого провадження у розмірі 06,41 грн., які, у свою чергу, підлягають поверненню УДВС ГТУЮ у Чернігівській області на рахунок Чернігівського ОУПФ.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без повного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також без перевірки доведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; а також із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, адже не забезпечив дослідження матеріалів виконавчих проваджень, у межах яких здійснювалося стягнення (списання) коштів, а тому прийшов до передчасних висновків про необґрунтованість позовних вимог у повному обсязі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо формування та надіслання платіжної вимоги від 25.05.2017 № 53409114/3 до філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк» в частині суми 06 (шість) гривень 41 копійка.

Скасувати платіжну вимогу від 25.05.2017 № 53409114/3 в частині суми 06 (шість) гривень 41 копійка.

Стягнути з управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на рахунок Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (14005, м. Чернігів, пр-т. Миру, 44, ) №37163, відкритого у філії - Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553, кошти в сумі 06 (шість) гривень 41 копійка.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді: