Справа № 826/9994/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 листопада 2017 року № 826/9994/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача- 1 Головного управління Національної поліції у м.Києві,

до відповідача - 2 Заступника Голови Національної поліції - начальника Головного управління Національної поліції у м.Києві,

відповідача - 3 Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м.Києві

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції України в м. Києві, заступника голови начальника Головного управління Національної поліції України в м. Києві, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції України в м. Києві в якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення заступника голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції України у м. Києві про проведення атестації підполковника поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві на підставі наказу Національної поліції України від 17.11.2015р. №94 «Про організацію атестування особового складу головних управлінь Національної поліції в Київській області та місті Києві»;

- визнати протиправним та скасувати висновки атестаційної комісії Головного управління Національної поліції України у м. Києві, внесені в атестаційний лист ОСОБА_1 від 15.12.2015р.;

-визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції України у м. Києві від 17.05.2016р. №457 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції згідно з п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

-зобов'язати Головне управління Національної поліції у м. Києві звільнити ОСОБА_1 з органів поліції за станом здоров'я (через хворобу), з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, згідно рапорту останнього від 25.02.2016р. та свідоцтва про хворобу №54, виданого військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по місту Києву» 19.02.2016р. Днем звільнення вважати 17.05.2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем порядку проведення атестації ОСОБА_1, оскільки законом не передбачено проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції. Окрім цього зазначає, що його звільнено протиправно, оскільки Київською організацією профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України не була надана згода на його звільнення та звільнення проведено не з підстав передбачених законом. З огляду на викладене, на думку позивача, оскаржувані рішення є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити уточнені позовні вимоги.

Представник Головного управління Національної поліції України в м. Києві та заступника голови начальника Головного управління Національної поліції України в м. Києві під час судового засідання у задоволенні уточнених позовних вимог просила відмовити та подала письмові заперечення.

Представник Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції України в м. Києві у судове засідання не прибув, про час та дату судового розгляду повідомлений належним чином, письмових заперечень на адміністративний позов до суду не надходило.

За результатами судового засідання суд прийшов до висновку про продовження розгляду справи без участі представників сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 27.03.1995р. по 06.11.2015р., а з 07.11.2015р. по 17.05.2016р. в органах поліції, що підтверджується копією довідки. (а.с. 160-161)

Наказом Головного управління Національної поліції України в м. Києві від 07.11.2015р. № 1 о/с ОСОБА_1, який мав спеціальне звання «підполковник міліції», в порядку переатестування на підставі п. 9, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" як такого, що прибув з Головного управління МВС України в місті Києві призначено старшим оперуповноваженим Святошинського управління поліції без доступу до інформації з грифом секретності «цілком таємно» та «таємно» з присвоєнням спеціального звання підполковник поліції. Підставою для видання наказу стала заява позивача від 07.11.2015р. (а.с. 21)

17.11.2015р. прийнятий наказ Національної поліції України № 92 «Про організацію тестування особового складу головних управлінь Національної поліції в Київській області та місті Києві» та № 94 «Про організацію атестування особового складу головних управлінь Національної поліції в Київській області та місті Києві».

20.11.2015р. Наказом Національної поліції України № 210 о/с "Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві" з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого та всебічного вивчення визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, керуючись статтею 57 Закону України "Про Національну поліцію" та вимогами Інструкції, наказано, зокрема: 1) провести атестування поліцейських апарату Національної поліції України, міжрегіональних територіальних органів (ДВБ, ДПН, ДЗЕ, ДК), Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України", головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві відповідно до вимог Інструкції №1465, Центральною атестаційною комісією; 2) створити центральну атестаційну комісію; 3) керівникам структурних підрозділів Національної поліції України апарату Національної поліції України: міжрегіональних територіальних органів (ДВБ, ДПН, ДЗЕ, ДК), Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України", головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві: 3.1) скласти списки поліцейських апарату Національної поліції України апарату Національної поліції України: міжрегіональних територіальних органів (ДВБ, ДПН, ДЗЕ, ДК), Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України", головних управлінь Національної поліції в Київській області та м. Києві, які підлягають атестуванню; 3.2) скласти атестаційні листи стосовно поліцейських; 3.3) підготувати для надання на засідання атестаційної комісії додаткові матеріали щодо проходження служби поліцейськими; 3.4) забезпечити прибуття поліцейських на засідання атестаційних комісій у разі необхідності; 4) Департаменту комунікацій розмістити на офіційному веб-сайті МВС (Національної поліції, Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в м. Києві) оголошення про набір до атестаційних комісій та доведення до поліцейських інформації про час та місце проведення атестування.

На підставі вищезазначених наказів та на виконання вимог Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.11.2015р. №1465, проведено атестування, під час якого, членами Атестаційної комісії ГУНП м. Києва №6 досліджено атестаційний лист, декларацію про доходи, послужний список (форми 1), інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч.5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», інформацію з відкритих джерел та складено протокол від 15.12.2015р., в якому вказано, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. Рішення прийнято одноголосно (4-за, 0-проти). (а.с. 171-172)

29.12.2015р. позивачем подано скаргу на висновок атестаційної комісії. (а.с. 174)

Рапортом від 29.12.2015р. про оскарження вищезазначеного висновку позивач доповів Заступнику голови Національної поліції України - начальнику Головного управління Національної поліції у м. Києві. (а.с. 175)

Протоколом апеляційної атестаційної комісії північного регіону ОП № 15/01/16-03-1 від 15.01.2016р. відмовлено в задоволенні скарги та зазначено, що оскільки ОСОБА_1 не набрано 60 і більше балів за професійний тест та тест на загальні здібності та навички, то подана скарга розгляду не підлягає. (а.с. 17)

Наказом Головного управління Національної поліції України в м. Києві від 17.05.2016р. № 457 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність) на підставі атестаційного листа з висновками атестаційної комісії від 15.12.2015р. (а.с. 75)

Відповідно до розписки наявної в матервалах справи від 24.06.2016р. ОСОБА_1 отримав витяг з наказу про звільнення від 17.05.2016р. № 457 о/с, трудову книжку та військовий квиток - 24.06.2016р. у відділі кадрового забезпечення. (а.с. 45)

Позивач вважаючи вищезазначені рішення протиправними звернувся до суду.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII, яким утворено Національну поліцію України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною першою статті 48 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до вимог статті 47 Закону України "Про Національну поліцію", призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

При цьому, статтею 57 Закону України "Про Національну поліцію" визначено порядок атестування поліцейських.

Так, частиною першою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Згідно з частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Аналогічні норми в частині підстав для атестування містить також Інструкція "Про порядок проведення атестування поліцейських", яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року № 1465, зокрема її пункт 3 розділу І.

Відповідно до ч. 3 статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Частина 4 статті 57 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Згідно ч. 5 статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Отже, виходячи з наведених норм законодавства та мети проведення атестації, суд дійшов до висновку, що прийняття рішення про проведення атестації відносно конкретного поліцейського та, власне, проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, такі підстави для проведення атестації, як для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби; метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Відповідно до пунктів 9, 10 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Зазначені в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Отже, наведені норми Закону України "Про Національну поліцію" вказують, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Судом встановлено, що позивач з 07.11.2015р. на підставі особистої заяви та наказу Головного управління Національної поліції України в м. Києві від 07.11.2015р. № 1 о/с, був призначений на посаду старшого оперуповноваженого Святошинського управління поліції без доступу до інформації з грифом секретності «цілком таємно» та «таємно» з присвоєнням спеціального звання підполковник поліції. (а.с. 21)

Тобто, позивач прийнятий на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення за його згодою, при цьому, такий наказ не містить умов про проведення конкурсу та тимчасовість призначення на посаду.

Водночас, у ч. 1 ст. 58 Закону України "Про Національну поліцію" закріплено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Однак, відповідачем не доведено, що позивача призначено тимчасово, що вирішувалось питання про переведення його на вищу посаду. Крім того строковість призначення на посаду поліцейського не є самостійною підставою для проведення атестації.

Посилання відповідача у запереченнях на проведення атестування позивача в порядку атестації усіх поліцейських з метою оцінки їх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також, перспектив їхньої службової кар'єри, що відповідає ч. 1 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію", є помилковим, оскільки мета атестування, закріплена у частині першій вказаної статті, не утворює самостійну підставу для проведення атестування і перебуває в системному взаємозв'язку з вичерпним переліком підстав, закріплених у ч. 2 статті 57 Закону України "Про Національну поліцію".

Закон України "Про Національну поліцію" не передбачає проведення атестування без настання обставин, визначених ч. 2 статті 57 вказаного Закону.

Правові, організаційні та фінансові засади функціонування системи професійного розвитку працівників визначаються Законом України "Про професійний розвиток працівників" № 4312-VI від 12 січня 2012 року (далі - Закон № 4312-VI).

Так, в розумінні статті 1 Закону України «Про професійний розвиток працівників», атестація працівників - процедура оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня.

Положення Закону України «Про професійний розвиток працівників» є загальними (базовими) щодо регулювання відносин із атестування працівників, не суперечить положенням Закону № 580-VIII, а тому поширюються на відносини із атестування поліцейських.

Відповідно до пункту 3 розділу І "Загальні положення" Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженим наказом МВС України № 1465 від 17.11.2015р., атестування поліцейських проводиться: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Із аналізу вищевказаних правових норм випливає, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду. Також, атестування поліцейського проводиться в разі вирішення питання щодо звільнення поліцейського через службову невідповідність.

На запити ОСОБА_1 Головним управлінням Національної поліції України надані відповіді, якими спростовується наявність підстав для проведення атестації відносно позивача.

Зокрема, у відповіді Головного управління Національної поліції України від 05.09.2016р. № С-367із/125/26/01-2016 на запит позивача від 22.06.2017р. (а.с. 100-100а) зазначено, що станом на 15.12.2015р., а саме на час проведення атестації відносно ОСОБА_1, рапорт щодо призначення його на вищу посаду до управління кадрового забезпечення ГУ НП у м. Києві не надходив. Окрім цього зазначено, що службових розслідувань щодо вирішення питання службової невідповідності по займаній посаді не проводилось. (а.с. 109)

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників», атестуванню не підлягають, зокрема, працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

З матеріалів справи вбачається, що позивача призначено на посаду в органи поліції 07.11.2015р., а атестування позивача проведено у грудні 2015р., тобто на момент проведення атестування позивач відпрацював в органах поліції менше одного року, що у відповідності до положень ст. 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників», також виключає наявність правових підстав для проведення його атестування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що атестацію позивача про ведено безпідставно та зазначене орішення підлягає скасуванню.

Досліджуючи наявність підстав для прийняття атестаційною комісією рішеня про невідповідність позивача займаній посаді та для прийняття заступником голови - начальником Головного управління Національної поліції України у м. Києві наказу про звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність, суд зазначає таке.

На виконання вимог статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1465 затверджено Інструкцію про проведення атестування поліцейських, яка визначає порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України (далі - органи поліції) з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри (далі - Інструкція № 1465).

Відповідно до п. 3 Розділу ІV "Порядок організації, підготовки, проведення атестування" Інструкції № 1465, атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники. Безпосередній керівник складає атестаційний лист на підлеглого за умови спільної служби в одному підрозділі з ним не менше 3 місяців. Якщо на час складання атестаційного листа керівник не має тримісячного строку спільної служби з поліцейським, який атестується, то такий лист складається заступником керівника або прямим керівником, який має строк спільної служби понад 3 місяці.

При цьому, пунктами 7, 8, 9 Розділу ІV Інструкції № 1465 визначено, що керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: 1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; 2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; 3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; 4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

Відповідно до пунктів 10 Розділу ІV Інструкції № 1465, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

Пункт 15 Розділу ІV Інструкції № 1465 встановлює, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, відповідно до п. 16 Розділу ІV Інструкції № 1465, атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Згідно правил, встановлених пунктом 17 Розділу ІV Інструкції № 1465, усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

Наведені норми Інструкції свідчать, що висновок атестаційної комісії про відповідність чи не відповідність поліцейського займаній посаді приймається за результатами розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, у тому числі: результати тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; атестаційний лист; матеріали співбесіди; документи, що надійшли на запити атестаційної комісії, результати тестування на поліграфі та матеріали особової справи поліцейського, з яких можна встановити повноту виконання функціональних обов'язків, показники службової діяльності, наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

Судом встановлено, що за результатами тестування позивачем набрано 21 балів з тестування загальних навичок, 28 балів - тестування професійних навичок, що підтверджується копією атестаційного листа. (а.с. 168)

Протоколом Атестаційної комісії ГУНП м. Києва № 6 від 14.12.2015р. позивача включено до переліку осіб щодо яких буде проведено співбесіду. (а.с. 169-170)

15.12.2015р. з позивачем проведена співбесіда за результатами якої складений протокол від 15.12.2015р. та одноголосно прийнято рішення (4-за, 0-проти), що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. (а.с. 171-172)

Відповідно до вищезазначеного протоколу, при проведенні атестування позивача комісією досліджені зібрані щодо нього документи: атестаційний лист, декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» та інформацію з відкритих джерел. В протоколі зазначено, що позивачу були поставлені запитання, які стосуються професійної діяльності поліцейського та мотивації особи щодо подальшого проходження служби в Національній поліції та інші, однак суд зазначає, що запитання, які були поставлені ОСОБА_1 та надані ним відповіді у протоколі не зазначені. (а.с. 171-172)

Окрім цього, суд зазначає, що підстави та мотиви для прийняття комісією такого рішення у протоколі атестаційної комісії не вказано.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що позивач характеризується негативно чи має низькі показники службової діяльності.

Зі змісту розділу 1 Атестаційного листа вбачається, що заступником начальника відділу, підполковником поліції ОСОБА_2 - ОСОБА_1 охарактеризовано з позитивного боку, як дисциплінованого, старанного працівника. Та зазначено, що до виконання службових обов'язків відноситься сумлінно. Знає та вміло застосовує в практичній діяльності вимоги статутів, наказів та інших нормативно-правових актів МВС України, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ України. Здатний швидко аналізувати оперативну обстановку на території району та приймати оперативні рішення щодо її покращення. Юридично грамотний, правильно використовує кримінально-процесуальне законодавство. У вирішенні службових питань проявляє принциповість і наполегливість. (а.с. 168)

Зі змісту розділу 2 Атестаційного листа встановлено, що т.в.о. начальника Святошинського управління поліції майором поліції ОСОБА_3, наданий висновок про те, що ОСОБА_1 займаній посаді відповідає. (а.с. 168)

З інформаційної довідки вбачається, що за період служби до дисциплінарної відповідальності притягувався 5 разів та 23 рази заохочувався. (а.с. 166)

Висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» до суду не надано. В матеріалах справи наявний лише запит про проведення перевірки передбаченої Законом України "Про очищення влади" (а.с. 163) та роздруківка запиту до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» з офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України. (а.с. 162)

Отже, вказані матеріали не дають підстав для висновку, що позивач має незадовільні показники з критеріїв, встановлених пунктом 16 Розділу ІV Інструкції №1465.

Однак, суд звертає увагу, що атестаційною комісією не було детально досліджено документи особової справи позивача, не проаналізовано повноту виконання позивачем функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показники службової діяльності та професійні якості, позитивну характеристику, наявність або відсутність дисциплінарних стягнень тощо і як наслідок відповідачем прийнято помилкове рішення, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Окрім цього, суд вважає, що факт набрання позивачем за результатами тестування низьких балів, також не може бути самостійною підставою для визнання поліцейського таким, що не відповідає займаній посаді, за умови наявності інших позитивних показників згідно критеріїв, визначених пунктом 16 розділу IV Інструкції №1465.

При цьому, наслідком невідповідності займаній посаді за результатами тестування є, у тому числі, переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність.

Дійшовши висновку про невідповідність позивача займаній посаді, атестаційна комісія не обґрунтувала необхідність звільнення його зі служби в поліції при наявності позитивної характеристики безпосереднього та прямого керівників, проходження тестування, не розглянувши, при цьому, можливості переведення на нижчу посаду за наявності обґрунтованих підстав.

Слід також зазначити, що статтею 61 Закону України "Про Національну поліцію" визначені обмеження, пов'язані зі службою в поліції. Не може бути поліцейським: 1) особа, визнана недієздатною або обмежено дієздатною особою; 2) особа, засуджена за умисне вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, у тому числі судимість якої погашена чи знята у визначеному законом порядку; 3) особа, яка має непогашену або не зняту судимість за вчинення злочину, крім реабілітованої; 4) особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав; 5) особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією; 6) особа, яка відмовляється від процедури спеціальної перевірки під час прийняття на службу в поліції або від процедури оформлення допуску до державної таємниці, якщо для виконання нею службових обов'язків потрібен такий допуск; 7) особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я; 8) особа, яка втратила громадянство України та/або має громадянство (підданство) іноземної держави, або особа без громадянства; 9) особа, яка надала завідомо неправдиву інформацію під час прийняття на службу в поліції.

Матеріали атестування не містять даних, наявність яких виключає можливість проходження позивачем служби в поліції, а зі змісту протоколу атестаційної комісії неможливо встановити, яким саме критеріям не відповідав позивач.

При цьому, будь-які інші документи, які б могли характеризувати позивача як некомпетентного спеціаліста (заяви чи скарги на його дії, акти службових розслідувань, тощо) атестаційна комісія не досліджувала та відповідачі під час судового розгляду справи суду не надали.

Жодних відомостей про те, яким саме вимогам, що пред'являються до особи, яка перебуває на посаді, яку обіймав позивач, він не відповідає, у чому саме проявляється така невідповідність протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) комісії не містять.

Таким чином, установлені вище обставини не дають підстав вважати, що атестаційною комісією рішення про службову невідповідність ОСОБА_1 приймалось на підставі повного та всебічного розгляду всіх матеріалів, що були надані до атестування, і що за результатами розгляду цих матеріалів були встановлені обставини, що свідчать про невідповідність особи позивача критеріям, визначеним пунктом 16 Розділу ІV Інструкції №1465.

У свою чергу, процедура проведення співбесіди, як етап атестування, повинна бути достатньо прозорою з тим, щоб і сама особа, яка проходить співбесіду, керівники органів поліції, які реалізовують її результати та суд, перевіряючи законність проведеного атестування, могли з'ясувати фактичні підстави, покладені в основу прийнятого атестаційною комісією рішення.

Оскільки негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути вмотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених під час судового розгляду справи фактів та обставин, враховуючи, що мотиви та докази, наведені відповідачем під час розгляду адміністративної справи, не дають підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що рішення атестаційної комісії відносно позивача є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування висновку атестаційної комісії Головного управління Національної поліції України у м. Києві, внесені в атестаційний лист ОСОБА_1 від 15.12.2015р. підлягають задоволенню, оскільки атестований має право вимагати в суді скасування рішення (висновку) атестаційної комісії з метою захисту своїх процедурних прав, у результаті порушення яких і було прийняте оскаржене рішення (висновок) за умови, якщо ця вимога заявлена разом із вимогою про скасування адміністративного акта, який завершує відповідну атестаційну процедуру.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на п. 3 ч.3 ст. 2 КАС України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, колегія суддів перевіряє обґрунтованість оскарженого рішення (висновку) атестаційної комісії.

Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії" (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY)).

При цьому стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини виробив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" (CASE OF DRUЋSTEVNН ZБLOЋNA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC); п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі "Брайєн проти Об'єднаного Королівства" (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM); п. 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 8 березня 1994 року у справі "ISKCON та 8 інших проти Об'єднаного Королівства" (ISKCON and 8 Others against the United Kingdom); п. 47-56 рішення від 2 грудня 2010 року у справі "Путтер проти Болгарії" (CASE OF PUTTER v. BULGARIA).

Доводи відповідачів щодо правомірності наказу Головного управління Національної поліції України у м. Києві від 17.05.2016р. № 457 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції згідно з п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» суд вважає помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з п. 28 Розділу ІV Інструкції № 1465, керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Отже, атестаційний лист, у якому міститься висновок атестаційної комісії про невідповідність особи поліцейського займаній посаді, підлягає обов'язковому виконанню шляхом видання наказу про звільнення з підстав, визначених пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Отже, відповідачем при прийнятті наказу про звільнення на підставі висновку атестаційної комісії порушено вимоги щодо строку його видачі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що атестаційний лист підписаний 15.12.2015р., а наказ про звільнення позивача видано 17.05.2016р., а отже з порушенням вищезазначених вимог. (а.с. 168)

Таким чином, враховуючи те, що підставою прийняття оскаржуваного наказу є рішення атестаційної комісії, оформлене протоколом від 15.12.2015р. яке, як встановлено вище, прийнято протиправно, суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування вищезазначеного наказу в частині звільнення позивача зі служби у поліції, згідно пункту 5 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", через службову невідповідність.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення заступника голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції України у м. Києві про проведення атестації підполковника поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві на підставі наказу Національної поліції України від 17.11.2015р. №94 «Про організацію атестування особового складу головних управлінь Національної поліції в Київській області та місті Києві», суд зазначає таке.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюють перешкоди для реалізації або мають місце інші порушення прав чи свобод.

Суд зазначає, що рішення відповідача про проведення атестації підполковника поліції ОСОБА_1 по суті є виконанням службовими особами своїх обов'язків, а самі по собі дії не створюють відносин владного підпорядкування, що є необхідною ознакою публічно-правових відносин.

Як випливає зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Наведена процесуальна норма кореспондується з положеннями частини другої статті 17 КАС, в силу вимог якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1).

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи за до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Таким чином, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Оскільки рішення відповідача про проведення атестації підполковника поліції ОСОБА_1 не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для працівника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання такого рішення неправомірним.

Права і обов'язки для позивача, якого внесено до наказу про проведення атестування, породжує лише рішення прийняте з урахуванням цього наказу.

Обов'язковим для виконання та відповідно таким, що створює юридичні наслідки є рішення (висновок) атестаційної комісії та наказ про звільнення, прийнятий на його підставі.

Отже, рішення відповідача про проведення атестування ОСОБА_1 не породжує певних правових наслідків, не має обов'язкового характеру для позивача, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції у м. Києві звільнити ОСОБА_1 з органів поліції за станом здоров'я (через хворобу), з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, згідно рапорту останнього від 25.02.2016р. та свідоцтва про хворобу №54, виданого військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по місту Києву» 19.02.2016р. Днем звільнення вважати 17.05.2016р., суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2016р. позивачу було надано направлення на медичний огляд до військово-лікарської комісії ГУНП у м. Києві у зв`язку із звільненням з органів поліції та визначення ступеню придатності до служби в органах внутрішніх справ. (а.с. 28)

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 54 від 19.02.2016р. рішенням військово-лікарської комісії ОСОБА_1 визнаний «не придатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час», окрім цього, встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. (а.с. 29)

25.02.2016р. позивачем подано рапорт на ім`я заступника Голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції України у м. Києві полковнику поліції ОСОБА_4 з проханнм про звільнення зі служби в поліції за станом здоров`я. (а.с. 31)

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач підлгає звільненню за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції з 17.05.2016р.

Таким чином, оскільки наказ про звільнення від 17.05.2016р. № 457 о/с визнаний судом протиправним і таким, що підлягає скасуванню, позовні вимоги в частині зміни підстав звільнення підлягають задоволенню.

Однак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції у м. Києві виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні документи на підставі яких судом може бути прийняте законне і обгрунтоване рішення в цій частині.

Наявність або відсутність підстав для виплати такої допомоги визначається відповідачем і позивач має право звернутись до відповідача з такою заявою.

У випадку відмови у виплаті такої допомоги без законних на те підстав, позивач може звернутись до суду для захисту своїх прав з відповідним позовом.

Доводи відповідача про пропуск строку звернення до суду не приймаються судом до уваги, оскільки як вбачається з наявної в матеріалах справи розписки ОСОБА_1 отримав витяг з наказу про звільнення від 17.05.2016р. № 457 о/с, трудову книжку та військовий квиток 24.06.2016р. у відділі кадрового забезпечення, а з позовом до суду звернувся 01.07.2016р.

Щодо пропуску строку звернення до суду стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування висновку атестаційної комісії Головного управління Національної поліції України у м. Києві, внесених в атестаційний лист ОСОБА_1 від 15.12.2015р., суд зазначає, що строк оскарження такого висновку у випадку його оскарження до апеляційної атестаційної комісії розпочинається з моменту ознайомлення з рішенням апеляційної атестаційної комісії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач направив запит від 29.06.2016р. до заступника голови НПУ - начальника ГУ НПУ у м. Києві про надання інформації щодо рішення прийнятого за результатом оскарження висновку атестаційної комісії (а.с. 97), відповідь на вищезазначений запит була сформована 04.07.2016р. за № С-334із/125/26/01-2016 в якій позивача повідомлено про те, що скарга відхилена. (а.с. 96)

В матеріалах справи відсутні докази ознайомлення позивача з таким рішенням раніше, а отже відсутні докази того, що позивач звернувся до суду з пропуском строку на оскарження.

При цьому в даному випадку суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (Суд). Так, Суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, § 45). Суд підкреслює, що, оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-I; та у справі "Звольський та Звольська проти Чеської Республіки"(Zvolskэ and Zvolskб v. the Czech Republic), заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX).

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.

Виходячи з наведеного, а також системного аналізу вищевказаних норм права, суд приходить до висновку, що відповідачі діяли не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Наявні в матеріалах справи докази оцінені судом, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69, 71, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

визнати протиправним і скасувати рішення заступника голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції України у м. Києві про проведення атестації підполковника поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві на підставі наказу Національної поліції України від 17.11.2015р. №94 «Про організацію атестування особового складу головних управлінь Національної поліції в Київській області та місті Києві»;

Визнати протиправним та скасувати висновки атестаційної комісії Головного управління Національної поліції України у м. Києві, внесені в атестаційний лист ОСОБА_1 від 15.12.2015р.

Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції України у м. Києві від 17.05.2016р. №457 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції згідно з п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Змінити формулювання звільнення позивача, яке зазначено в наказі Головного управління Національної поліції в м. Києві від 17.05.2016 р. № 457 о/с, зазначивши підставою звільнення ОСОБА_1 "за статтею 77, п.1, п.п. 2 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу)", згідно рапорту останнього від 25.02.2016 р. та свідоцтва про хворобу № 54, виданого військово-лікарською комісією Державної установи "Територіальне медичне об'єднання МВС України по місту Києві" 19 лютого 2016 року. 17.05.2016

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська