Справа № 345/2216/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8956/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,
суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.
з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Калуського міськрайонного центру зайнятості-робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2017 року у справі № 345/2216/17 за позовом ОСОБА_1 до Калуського міськрайонного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

27 червня 2017 року позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до Калуського міськрайонного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивує тим, що він є інвалідом війни та має право на пільги, встановлені чинним законодавством України. 15.08.2014р. він призивався на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. Службу проходив у Військовій частині-польова пошта НОМЕР_1 . 21.09.2015р. звільнений з військової служби у запас на підставі наказу командира військової частини від 21.09.2015р. Проте з 01 січня 2015р. по 21 вересня 2015р. позивачу не було нараховано та не отримано жодної суми грошового забезпечення, окрім двох сум у розмірі 100,00 грн. у липні 2015р. і 50,00 грн. у серпні 2015р.
Тому 02.03.2016р. позивач звернувся у Львівський окружний адміністративний суд із позовною заявою до Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 про скасування наказу, визнання незаконними дій та зобов`язання нарахувати і виплатити грошове забезпечення. 07.07.2016р. Львівський окружний адміністративний суд задовольнив позовні вимоги у повному обсязі. На виконання постанови суду від 07.07.2016р. Військова частина-польова пошта НОМЕР_1 у грудні 2016р. нарахувала ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з січня 2015р. по 21 вересня 2015р. в сумі 19140,37 грн.
Після звільнення із військової служби позивач став на облік у Калуському міськрайонному центрі зайнятості та отримав статус безробітного. З 07.10.2015р. по 30.09.2016р. відповідач виплачував позивачу допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі. 28.03.2017р. він звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку допомоги по безробіттю у зв`язку із тим, що він отримав за період січня 2015р. по 21 вересня 2015р. донараховане грошове забезпечення в сумі 19140,37 грн. відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2016р. Проте відповідач відмовив у здійснення такого перерахунку, оскільки донараховане грошове забезпечення було нараховане та оподатковане у грудні 2016.
Тому позивач був змушений звернутися до суду та просить визнати дії Калуського міськрайонного центру зайнятості щодо відмови у перерахунку виплаченої йому допомоги по безробіттю - протиправними, а також зобов`язати Калуський міськрайонний центр зайнятості включити донараховане та виплачене Військовою частиною-польова пошта НОМЕР_1 грошове забезпечення в період з січня 2015р. по 21 вересня 2015р. в сумі 19140,37 грн. у розрахунковий період для виплати допомоги по безробіттю; здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому допомогу по безробіттю за період з 07 жовтня 2015р. по 30 вересня 2016р. з урахуванням проведених виплат, донарахованого і виплаченого грошового забезпечення.
Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2017 року у справі № 345/2216/17 позов задоволено, а саме: визнано дії Калуського міськрайонного центру зайнятості щодо відмови у перерахунку виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю протиправними; зобов`язано Калуський міськрайонний центр зайнятості включити донараховане та виплачене ОСОБА_1 . Військовою частиною-польова пошта НОМЕР_1 грошове забезпечення в період з січня 2015р. по 21 вересня 2015р. в сумі 19140,37 грн. (із врахуванням утримання 18% прибуткового податку з доходів фізичних осіб у сумі 3732,37 грн. та 1,5% військового збору у сумі 287,11 грн.) у розрахунковий період для виплати допомоги по безробіттю; зобов`язано Калуський міськрайонний центр зайнятості здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу по безробіттю за період з 07 жовтня 2015року по 30 вересня 2016 року з урахуванням донарахованого і виплаченого грошового забезпечення в сумі 19140,37 грн. та з врахуванням проведених виплат.
Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що відповідно до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням ОСОБА_1 виявилося, що в нього немає відпрацьованих 6 місяців за останні 12 місяців, що передують початку його реєстрації як безробітного, а тому допомогу по безробіттю було призначено без урахування страхового стажу.
На запит центру зайнятості військова частина надала довідку №699 від 27.01.2016р., яка як і попередня №11384 від 21.09.2015р. містила відомості про те, що за період з лютого 2015р. по червень 2015р. у графах 4 і 5, які стосуються нарахованих і сплачених страхових внесків, вказані нулі, тобто за цей період у позивача відсутній страховий стаж.
Також апелянт вказує, що позивач 28.03.2017 р. звернувся із заявою до директора Калуського міськрайонного центру зайнятості про проведення перерахунку допомоги по безробіттю, однак у задоволенні заяви про перерахунок допомоги по безробіттю було відмовлено, оскільки підставою для встановлення розміру допомоги по безробіттю з урахуванням страхового стажу є довідка про грошове забезпечення за формою згідно додатку до Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001р. №1266. Згідно доданої позивачем довідки №2027 від 06.03.2017р. немає підстав для перерахунку допомоги по безробіттю, оскільки вона містить ті дані, які були у попередній довідці, тобто за період з лютого 2015р. по червень 2015р. у графах 4 і 5, які стосуються нарахованих і сплачених страхових внесків, вказані нулі, тобто не надано іншої довідки про грошове забезпечення з урахуванням змін після прийнятого рішення Львівським окружним адміністративним судом.
Згідно листа з військової частини від 06.03.2017 №2026, адресованого адвокату позивача нараховане грошове забезпечення, на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду, та зараховане на його картковий рахунок у грудні 2016 року, однак на дату звернення 28.03.2017 року даний факт відсутній у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Даний факт не підтверджує сплату страхових внесків і унеможливлює здійснити перерахунок допомоги по безробіттю.
Крім того апелянт зазначає,що всі додані до позовної заяви документи не є і не можуть бути доказами у справі, бо вони взагалі не мають ніякого відношення до неї.
Просить скасувати постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2017 року у справі № 345/2216/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 30.09.2015 року позивач звернувся до Калуського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання допомоги по безробіттю. З 07.10.2015р. по 30.09.2016р. відповідач виплачував позивачу допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі (а.с.21-26).
З матеріалів справи вбачається, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2016 року зобов`язано Військову частину-польова пошта НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , колишньому старшому сержанту Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , належні йому суми грошового забезпечення за період з січня 2015року по 21 вересня 2015 року в розмірі 19 140,37 грн. (а.с.3-6).
На виконання даної постанови суду від 07.07.2016р. Військова частина-польова пошта НОМЕР_1 у грудні 2016р. нарахувала позивачу грошове забезпечення за період з січня 2015р. по 21 вересня 2015р. в сумі 19140,37 грн., а також з даної суми було здійснено утримання 18% прибуткового податку з доходів фізичних осіб у сумі 3732,37 грн. та 1,5% військового збору у сумі 287,11 грн. (а.с.8).
28.03.2017р. він звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку допомоги по безробіттю у зв`язку із тим, що він отримав за період січня 2015р. по 21 вересня 2015р. донараховане грошове забезпечення в сумі 19140,37 грн. відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2016р. Проте відповідач відмовив у здійснення такого перерахунку, оскільки донараховане грошове забезпечення було нараховане та оподатковане у грудні 2016.
Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ненарахування та невиплата позивачу грошового забезпечення за період з січня 2015року по 21 вересня 2015 року відбулася не з вини позивача, наявні підстави для перерахунку позивачу допомоги по безробіттю, із врахуванням сум грошового забезпечення за період з січня 2015року по 21 вересня 2015 року в розмірі 19 140,37 грн.
Покликання відповідача, що вказана сума грошового забезпечення була виплачена позивачу після припинення виплати допомоги по безробіттю, а тому не підлягає врахуванню, не заслуговують на увагу. Оскільки норма п. 9 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності», яка гарантує право на перерахунок допомоги по безробіттю після надходження уточнених даних, не містить будь-яких обмежень часом.
Щодо посилань представника відповідача, що у позивача недостатньо страхового стажу, суд першої інстанції звертає увагу на наступне.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Статтею 4 цього Закону встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 6 Закону України 08 липня 2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.
З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464-V). При цьому, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону № 2464-VI)
Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.
При цьому, особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.
Таким чином, неперерахування роботодавцем страхових внесків, не може бути підставою для позбавлення права такого працівника на отримання соціальних гарантій, оскільки вини позивача в несвоєчасній сплаті працедавцем страхових внесків немає та це призведе до порушення принципу рівності особи перед законом. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.03.2015р. у справі № К/800/21378/13.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з такими аргументами та висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці 3 частини 4 статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.
Частиною 1 статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.
Згідно із пунктом 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) № 1266, для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття - в якому припинено дію трудового договору або особу знято з обліку у державного реєстратора як суб`єкта підприємницької діяльності, припинення адвокатської, нотаріальної, творчої або іншої діяльності, закінчення проходження служби.
Відповідно до розділу 2 пункту 1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015р. № 613, розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі.
Пунктом 9 Порядку № 613 встановлено, що якщо на восьмий день з дати реєстрації безробітного, що є застрахованою особою, відсутні дані в повному обсязі для обчислення страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.
Після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру, для військовослужбовців - після подання особою документів з військового комісаріату, де така особа перебувала на обліку, військової частини або органів, де проходила службу, здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення. У разі припинення реєстрації безробітного перерахунок може здійснюватися за заявою особи або за рішенням суду.
Колегія суддів вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що відповідач неправомірно відмовив у перерахунку виплаченої допомоги по безробіттю, не врахувавши суми виплаченої на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 07.07.2016 року у розмірі 19140, 37 грн. в період з січня 2015 року по 21 вересня 2015 року, оскільки ненарахування та невиплата позивачу грошового забезпечення у вказаний період відбулася не з вини позивача, а тому наявні підстави для перерахунку позивачу допомоги по безробіттю, із врахуванням вказаної суми.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.
Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Калуського міськрайонного центру зайнятості-робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття - залишити без задоволення.
Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2017 року у справі № 345/2216/17 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко

Повний текст судового рішення виготовлено 21.11.2017 року