Справа № 265/2808/17
Суддя: Щербіна А. В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/2808/17
Провадження №2-а/265/161/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А.В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області про визнання дій відповідача неправомірними, зобовязання здійснити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя про визнання неправомірними дій та рішення і зобовязання виконання певних дій. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень від 06.11.2017 року, зокрема зазначив, що 29.04.2015 року йому, як інваліду 2 групи, що перебував на прокурорських посадах не менше 10 років, було призначено пенсію на підставі ч.9 ст.86 Закону України «Про прокуратуру». При цьому, він працював на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту прокуратури Донецької області та одержував відповідну пенсію в період з 05.05.2015 р. по 04.03.2016 р. у розмірі 3328,52 грн. 27.04.2016 р. його було звільнено з органів прокуратури Донецької області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» (ліквідація, реорганізація органу). З 27.05.2016 р. при проходженні медико-соціального експертного огляду йому було призначено 3 групу інвалідності (безстроково), а відповідну пенсію він пачав одержувати з 04.11.2016 р. у розмірі лише 1247 грн.

17.01.2017 р. він звернувся до УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя із письмовою заявою щодо перерахунку мені пенсії при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» з додатком довідки прокуратури Донецької області про розмір заробітної плати станом на 27.04.2016 р. №18-57-3 від 14.01.2017 р., необхідної для перерахунку пенсії. На час звернення до УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя його загальний стаж роботи складав більше 23 років, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів складав більше 13 років. 20 березня 2017 року він одержав рішення УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя №227/221 від 27.08.2017 року про відмову в переведенні з одного виду пенсії на іншій, посилаючись на п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Посилаючись, зокрема на ст.ст.19, 22, 64 Конституції України, просив суд: 1) визнати неправомірними дії УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя та рішення №227/221 від 27.01.2017 р. про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший; 2) зобовязати УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя провести перерахунок призначеної йому пенсії, у звязку з переведенням з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років, відповідно до п.7 ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ухвали суду від 12.07.2017 року, по справі було проведено заміну первісного відповідача - ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя на його правонаступника Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області (надалі ОСОБА_2 ПФУ).

Відповідач ОСОБА_2 ПФУ подало до суду письмові заперечення проти позову в обґрунтування яких зазначило, що з позовом не може погодитися у повному обсязі з огляду на наступне. Позивач з 27.05.2016 року відповідно до довідки МСЕК АВ №0593894 перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії по інвалідності 3 групи - загальне захворювання. 17.01.2017 року Позивач звернувся до ОСОБА_2 ПФУ зі заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру». Рішенням ОСОБА_2 ПФУ від 27.01.2017 року №227/221 ОСОБА_1 відмовлено в зміні виду пенсії у звязку із відсутністю необхідного стажу роботи, а також скасування з 01.06.2015 року пільгового пенсійного забезпечення працівників прокуратури. Так, відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Вказували, що вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, предявляють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність. Так, стаття 51 Закону № 1788-ХІІ передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі прокурори на підставі Закону України «Про прокуратуру». При цьому, ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» передбачає перелік посад, час роботи на яких, зараховується до вислуги років. Страховий стаж Позивача становить 30 років 1 місяць 26 днів, з них вислуга років 17 років 5 днів. В свою чергу Позивач помилково зрівнює поняття загального стажу роботи та необхідного стажу роботи за вислугу років, який є спеціальним стажем. При цьому, ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено зарахування до спеціального стажу роботи, за вислугу років періоду роботи слюсарем-ремонтником, юрисконсультом на приватних підприємствах, стажистом нотаріуса, спеціалістом Банку. Відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» необхідний для Позивача стаж за вислугу років становить 23 роки, в свою чергу, Позивач має спеціальний стаж -17 років 5 днів. На підставі вищевикладеного, просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 ПФУ ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечував, в їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступник підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з прокуратури Донецької області 27.04.2016 року.

24.10.2016 року ОСОБА_2 ПФУ ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності.

17.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 ПФУ із заявою про перечення з одного виду пенсії (по інвалідності) на інший вид пенсії (за вислугу років) відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням №227/221 від 27.01.2017 року ОСОБА_2 ПФУ відмовило ОСОБА_1 в переведенні з одного виду пенсії на інший, через відсутність у заявника необхідної кількості вислуги років.

Відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

При цьому, ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

З матеріалів справи вбачається, що загальний стаж ОСОБА_1 складє 30 років 1 місяць 26 днів, з яких вислуга років в органах прокуратури становить лише 17 років 5 днів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не мав права на переведення на пенсію за вислугу років відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки наявна в нього вислуга років в органах прокуратури станом на 17.01.2017 року становила менше 23 років.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження Позивача, що наявний в нього загальний трудовий стаж 26 років 10 місяців та стаж роботи в органах прокуратури 17 років надають йому право на отримання пенсії за вислугу відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки поняття «трудовий стаж» та «вислуга років» є не тотожними поняття.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Однак ч.4 цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон №1788-XII), йшлося про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «стаж страховий», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Так, згідно зі ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, відповідно до ч.3 цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв'язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку, тощо.

В той же час, спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Так, ст.51 Закону №1788-XII передбачала, що пенсії за вислугу років встановлювалися окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й прокурорсько-слідчі працівники на підставі Закону № 1789-XII,

На сьогоднішній день, саме ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» встановлює виключний перелік посад, робота на яких зараховується до вислуги років.

Вказані висновку суду, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, які були викладені ним у постанові від 05.11.2013 року (справа № 21-289а13) та постанові від 23.02.2016 року (справа 279/4960/14а).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8-11, 71, 86, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області про визнання дій відповідача неправомірними, зобовязання здійснити певні дії відмовити.

2. Ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Ця постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення постанови, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови. У разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини цієї постанови, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови складеної у повному обсязі.

Повний текст цієї постанови складений 17.11.2017 року.

Суддя А.В. Щербіна