Справа № 295/2827/17
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

20 листопада 2017 року м. Київ К/800/31917/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 11 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в :
Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 3 жовтня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України, а особі, яка її подала, надано строк для усунення вказаних недоліків.
У визначений строк недоліки усунуто.
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, оформленого протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 11 листопада 2016 року №97, починаючи із 21 червня 2016 року та зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та статей 6 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням вимог зазначеного законодавства щодо права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення позивачу інвалідності, а саме 21 червня 2016 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що є старшим прапорщиком у відставці. У періоди з 2 квітня 1978 року по 19 квітня 1980 року та з 28 березня 1983 року по 13 березня 1997 року проходив військову службу в Збройних Силах. На даний час перебуває на обліку в Житомирському обласному військовому комісаріаті та, як військовий пенсіонер, отримує пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того, з 7 лютого 1985 року по 7 травня 1987 року проходив військову службу на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 , де отримав поранення під час участі у бойових діях, у зв`язку з чим 8 травня 1997 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності.
Також позивач посилається на те, що 30 червня 2016 року йому встановлено ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення, контузії і захворювань пов`язаних із виконанням ним обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, а тому вважає, що набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. У зв`язку з цим, 26 серпня 2016 року позивач звернувся через Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, проте рішенням Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги посилаючись на те, що його було звільнено в запас до набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу». Проте позивач вважає, що відповідачем порушено його право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у зв`язку із встановлення йому ІІ групи інвалідності.
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 11 травня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, оформлене протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 11 листопада 2016 року №97 починаючи із 21 червня 2016 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та статей 6 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням вимог зазначеного законодавства щодо права на отримання позивачем одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 21 червня 2016 року.
Так, судами встановлено, що позивач, який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , був звільнений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 13 березня 1997 року в запас Збройних Сил України за пунктом 56 «в» (за станом здоров`я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
У період з 7 лютого 1985 року по 7 травня 1987 року проходив військову службу в Республіці Афганістан та приймав участь в бойових діях під час виконання інтернаціонального обов`язку, що підтверджується довідкою Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату від 23 серпня 2016 року №ВОБССЗ/355.
Згідно довідки до Акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААБ №667288 від 21 жовтня 2013 року вбачається, що позивачу з 23 вересня 2013 року встановлено ІІІ групу інвалідності довічно, яка настала внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
21 червня 2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності довічно, яка настала внаслідок травми, так, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, що підтверджується довідкою до Акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА 3514625 від 30 червня 2016 року.
26 серпня 2016 року позивач звернувся із заявою до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням з 21 червня 2016 року ІІ групи інвалідності.
Протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 листопада 2016 року №97 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки він був звільнений та інвалідність йому встановлено до набуття чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу», від 4 квітня 2006 року, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму настало з моменту встановлення цієї інвалідності, тобто з 21 червня 2016 року, незалежно від часу, що минув після звільнення з військової служби. При цьому суд виходив зокрема з урахуванням того, що після встановлення позивачу 21 жовтня 2013 року ІІІ групи інвалідності, останньому одноразова грошова допомога не виплачувалась.
Крім того, суди виходили з того, що довідка від 28 травня 1986 року №783, з якої вбачається, що травми позивача були отримані позивачем при виконанні обов`язків військової служби, та свідоцтво про хворобу від 3 грудня 1996 року №250 засвідчили, що в діях позивача відсутні протиправні діяння на момент отримання поранення і є належними документами, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Також суди виходили з того, що відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.
Міністерство оборони України подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити не лише посилання на помилкове застосування норм матеріального права при вирішенні справи та порушення судами норм процесуального права, а і пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.
У касаційній скарзі Міністерство оборони України посилається на те, що днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в розумінні підпункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, є 8 травня 1997 року, коли позивачу встановлено інвалідність внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Крім того, відповідач посилається на те, що станом на 8 травня 1997 року не існувало правової норми, яка б давала право позивачу на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки зміни до статті 41 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких встановлювалась виплата одноразової грошової допомоги, набули чинності 10 травня 2006 року та 1 січня 2007 року відповідно.
Також відповідач посилався на те, що дата підвищення групи інвалідності не є днем встановлення інвалідності, а лише пов`язується з набуттям права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі відповідно до пункту 8 вказаного вище Порядку від 25 грудня 2013 року №975.
Крім того, відповідач посилається на те, що позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що на день виникнення права на її отримання 8 травня 1997 року не існувало правової норми, яка б давала право на отримання одноразової грошової допомоги, а не з підстав його звільнення з військової служби до прийняття нормативно-правових актів, що дають право на отримання цієї допомоги у разі настання інвалідності, а тому висновки Верховного Суду України не стосуються обставин даної справи, мають інші підстави позову, фактичні обставини та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Проте із вказаними доводами Міністерства оборони України погодитись не можна з огляду на те, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 квітня 2015 року №21-135а15.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, яка її подала, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п`ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 11 травня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, а додані до касаційної скарги матеріали повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець