Справа № 344/14895/17
Суддя: Татарінова О. А.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/1240/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання. Мотивував тим, що Рішенням Вищої ради правосуддя від 12.09.2017 року № 2747/0/15-17 він звільнений з посади судді апеляційного суду Івано-Франківської області у звязку з поданням заяви про відставку. Додані до заяви документи свідчать, що суддя Васильковський В.М. має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі ст.ст. 116,137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також абз. 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону у редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя». Наказом Голови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.09.2017 року № 210-ос ОСОБА_1 відраховано з 19.09.2017 року зі складу Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Позивач зазначає, що згідно записів його трудової книжки та матеріалів особової справи, він 12.12.1992 року обраний на посаду судді Коломийського міського суду Івано-Франківської області, в якому працював суддею по березень 2004 року, з березня 2004 року по січень 2011 року суддею Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, з січня 2011 року по 19.09.2017 року суддею апеляційного суду Івано-Франківської області.

Окрім того, записами військового квитка офіцера запасу ЗС СРСР стверджується, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах Союзу РСР з 01.10.1982 року по 26.09.1984 року, а згідно диплому ИВ-І № 070543 - навчався за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року.

20.09.2017 року ОСОБА_1 подав до Управління ПФУ в м. Івано-Франківську необхідні документи для призначення щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням загального стажу роботи, в тому числі на посаді судді, у розмірі 90% суддівської винагороди судді. Однак відповідачем згідно протоколу 7026 від 26.09.2017 року було призначено позивачу щомісячне довічне грошове утримання з 20.09.2017 року у розмірі 88% суддівської винагороди при стажі роботи на посаді судді 24 роки 9 місяців 9 днів, без урахування половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби.

На письмове звернення від 02.10.2017 року щодо зарахування до стажу судді половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби, Управління ПФУ в м. Івано-Франківську відмовило ОСОБА_1 з посиланням на ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-УІ щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді роботи на посадах судді (арбітра), члена ВРЮ, ВККС України, а також на п.25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ, якими не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання строків навчання у ВЮНЗ та проходження військової служби.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та незаконними, оскільки Конституційний Суд України наголошує, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя. Відповідно до ст. 43 Закону України від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо повязаних з керівництвом та контролем за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Указом Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Постановою КМУ від 11.06.2008 року № 545 було внесено зміни до постанови КМУ від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» шляхом доповнення новим абзацом до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Закони та інші нормативно-правові акти згідно Конституції України, не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Також відповідно до розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Отже законодавством, яке діяло на момент набрання чинності даного закону було передбачене право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання у ВНЗ та періоду проходження строкової військової служби.

У звязку з цим позивач вважає, що набув право на врахування до стажу роботи військової служби та навчання у юридичному навчальному закладі при визначенні права судді на відставку відповідно до Законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ та від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, які не передбачали позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання чинності цими Законами. Тому просив суд визнати дії ПФУ в м. Івано-Франківську щодо встановлення йому щомісячного грошового утримання у розмірі 88% суддівської винагороди при стажі роботи на посаді судді 24 роки 9 місяців 9 днів, без урахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка та календарного періоду проходження строкової військової служби протиправними, зобовязати відповідача зарахувати до його стажу роботи зазначений період навчання та календарний період проходження строкової військової служби, зобов'язати відповідача починаючи з 20.09.2017 року провести перерахунок, нараховувати і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з подальшим перерахуванням у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою. А також зобов'язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили та стягнути з нього сплачений позивачем судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій заявлені вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, крім цього надала суду письмове заперечення (а.с.28-30), в якому позов заперечила, та вказала що пенсія позивачу виплачується відповідно до вимог законодавства.

На підставі ч. 4 ст. 128 КАС України справу слід розглянути на підставі наявних у ній доказів.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України встановлено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2017 року №2747/о/15-17 ОСОБА_1 було звільнено з посади судді апеляційного суду Івано-Франківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. 19 вересня 2017 року наказом голови апеляційного суду Івано-Франківської області №210-ос позивача відраховано зі штату суду днем 19.09.2017 року (а.с.10,11).

Згідно з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданим апеляційним судом Івано-Франківської області, стаж роботи судді Васильковського Володимира Методійовича станом на 19 вересня 2017 року становить 26 років 8 місяців 29 днів, а саме у стаж зарахований період: строкова служба в армії 1 рік 11 місяців 25 днів; Коломийський міський народний суд 10 років 4 місяці 4 дні; Місцевий Коломийський міський суд 0 років, 11 місяців, 9 днів; Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області 6 років, 9 місяців, 22 дні; Апеляційний суд Івано-Франківської області 6 років 7 місяців, 29 днів (а.с.19).

Згідно протоколу 7026 від 26.09.2017 року (а.с.20), ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання з 20.09.2017 року у розмірі 88% суддівської винагороди при стажі роботи на посаді судді 24 роки 9 місяців 9 днів, тобто без урахування половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби.

Позивач звернувся до Управління ПФУ в м. Івано-Франківську із заявою про здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до абз. 2 п. 25 абз. 4 п. 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій статус суддів» у редакції Закону України «Про вищу раду правосуддя» (а.с.21).

З листа-відповіді управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську №366/В-15 від 19.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 згідно представлених документів призначено щомісячне довічне грошове утримання з 20.09.2017 року в розмірі 88% суддівської винагороди при стажі роботи на посаді судді 24 роки 9 місяці 9 днів. Оскільки законодавством, а саме ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачене зарахування до стажу роботи на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби відповідно відсутні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів навчання в Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка (з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року) та військової служби (з 01.10.1982 року по 26.09.1984 року), дані період зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 У звязку з цим позивачу відмовлено в перерахунку та виплати щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди (а.с.22-23).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ч. 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-8/2016 від 08.06.2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражних судів; члена Вищої ради юстиції, вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до приписів п. 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015р., визначено, що судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI пункт 11 Перехідних положень вищевказаного Закону втратив чинність. Проте, зазначеною редакцією Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не врегульовано та не змінено порядок визначення стажу роботи на посаді суддів, призначених на посаду до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (№ 2862-ХІІ від 15.12.1992), який діяв на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із абз. 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 11.06.2008 року, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, робота на посадах прокурорів і слідчих, а також половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду України у постанові від 06.07.2016 року у справі №П/800/426/14.

Ст. 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Основного закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47 вказаного Закону).

Конституційний Суд України у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, 3 червня 2013 року №3рп/2013 констатував, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4)

На момент виходу у відставку ОСОБА_1 крім стажу роботи на посаді судді 24 роки 9 місяців 9 днів, також мав половину строку навчання за денною формою у Вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 4 місяці 23 дні, а саме періоду навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року, а також проходження строкової служби в Збройних силах Союзу РСР 1 рік 11 місяців 25 днів в період з 01.10.1982 року по 26.09.1984 року (а.с.16,17).

Частиною другою ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доводи відповідача, наведені у запереченні на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними нормами права.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що до стажу роботи на посаді судді позивача, який дає право на призначення довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, повинно бути зараховано половину строку навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка та проходження строкової служби в Збройних силах Союзу РСР.

Таким чином, суд вважає протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати із зарахуванням до стажу роботи судді, проходження строкової служби в Збройних силах Союзу РСР та половину строку навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що враховуючи встановлену судом протиправність дій та рішення відповідача щодо обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на призначення довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 4 місяці 23 дні, а саме періоду навчання у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року, а також проходження строкової служби в Збройних силах Союзу РСР 1 рік 11 місяців 25 днів в період з 01.10.1982 року по 26.09.1984 року, а також здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від розміру заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, починаючи з 20 вересня 2017 року, із врахуванням раніше виплачених сум.

Згідно зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Ч. 1 ст. 94 КАС України встановлює, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 19, 22, 46, 55, 64 Конституції України, ст.ст. 48, 141, п. 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, п. 25 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, керуючись статтями 2, 4, 6, 8-11, 17, 18, 71, 72, 86, 94, 158-163, 183-2, 185, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання у розмірі 88% суддівської винагороди при стажі роботи на посаді судді 24 роки 9 місяців 9 днів, без урахування половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка та календарного періоду проходження строкової військової служби протиправними.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка з 01 вересня 1977 року по 17 червня 1982 року, що складає 2 роки 4 місяці 23 дні, а також календарний період проходження строкової військової служби у Збройних Силах Союзу РСР з 01 жовтня 1982 року по 26 вересня 1984 року, що складає 1 рік 11 місяців 25 днів.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську починаючи з 20 вересня 2017 року провести перерахунок, нараховувати і виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010р. №№ 41-45, ст.529; 2015р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами) без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з подальшим перерахуванням у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, сплачений ним судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Татарінова