Справа № 808/3430/16
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2017 рокусправа № 808/3430/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Ясенової Т.І. Суховарова А.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року в адміністративній справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 05.07.2016 № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 47631,84 грн. (37969,47 грн. за основним платежем та 9662,37 грн. штрафних санкцій); визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки), винесену ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 05.07.2016 № Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування станом на 31.12.2015 в розмірі 79112,23 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.07.2016 № НОМЕР_1 в частині збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем на суму 33294,65 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 8323,66 грн. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), винесену ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 05.07.2016 № Ф - НОМЕР_2 зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування станом на 31.12.2015 в розмірі 68297,83 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 10.06.2016 № 962/08-28-13-04/НОМЕР_3.

В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 завищено валові витрати у розмірі 230975,68 грн. внаслідок неправомірного включення до їх складу: вартості спожитої електроенергії, використання якої не пов'язано з виробництвом реалізованого борошна та висівок, розрахованої на підставі технічних характеристик обладнання (агрегатна вальцовочна мельниця Р6-АВМ-15) у 2 півріччі 2014 року на суму 38056,22 грн., у 2015 році на суму 79443,95 грн.; вартості пшениці на загальну суму 82310,11 грн., яка використовувалась при виробництві борошна та висівок, які не були реалізовані у 2015 році; вартості тари - мішків на загальну суму 31165,39 грн., які не були використані у господарській діяльності у 2015 році.

Позивачем порушено пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 177.2, пп. 177.4.1 п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, занижено суму чистого оподатковуваного доходу за 2014-2015 роки у розмірі 230975,68 грн., що призвело до заниження грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 79112,30 грн. (за 2014 рік - 12169,12 грн., за 2015 рік - 66943,18 грн.), а також п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що полягло у заниженні суми єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу за 2014-2015 роки у розмірі 79112,23 грн. (в т. ч. за 2 півріччя 2014 року - 12169,12 грн., за 2015 рік - 66943,18 грн.).

Не погоджуючись з висновками перевірки, позивач подав до ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя заперечення на Акт, за результатами розгляду яких відповідачем частково зменшено розмір донарахованих сум, про що повідомлено листом від 01.07.2016 за № 20/10/08-28-13-04.

На підставі акту перевірки від 10.06.2016 ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області було винесено податкове повідомлення-рішення від 05.07.2016 № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 37969,47 грн. та 9662,37 грн. штрафних санкцій, а також вимогу від 05.07.2016 № Ф - НОМЕР_2 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 79112,23 грн. зі сплати єдиного внеску та рішення від 05.07.2016 № НОМЕР_4 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 7911,22 грн.

В результаті адміністративного оскарження вказаних рішень податкового органу, було скасовано рішення ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 05.07.2016 № НОМЕР_4 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. В іншій частині скаргу платника податків було залишено без задоволення, рішення відповідача без змін.

Надаючи оцінку правомірності та обґрунтованості оскаржуваних рішень ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Статтею 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

До складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

З матеріалів справи вбачається, відповідачем не заперечується, що підставою для донарахування грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб стали висновки податкового органу про завищення позивачем витрат у зв'язку з включенням до їх складу витрат на придбання товарів та послуг, які не використовувались в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, а саме вартості спожитої електроенергії, пшениці та тари (мішків).

Проте суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими вказані висновки відповідача, адже, як встановлено судом, основним видом діяльності позивача було виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості.

Судом першої інстанції вірно встановлено, матеріалами справи підтверджується, що понесені позивачем витрати сформовані в період отримання останнім доходів від реалізації придбаних товарів та послуг та підтверджується належним чином оформленими первинними документами: видатковими накладними, рахунками-фактурами, актами здачі-прийняття робіт, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, на підставі яких здійснено оплату придбаного товару, а також довіреностями на отримання товару.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Проте первинними документами підтверджується, що позивачем включено до складу витрат суми витрат, понесених на придбання товарів, які реалізовано у звітному періоді, та отримано доходи від їх реалізації.

Колегія суддів погоджується х висновком суду першої інстанції, що факт наявності у власності позивача обладнання, що споживає електроенергію, договір оренди нежитлового приміщення, яким передбачено порядок компенсації витрат на електроенергію та оплата рахунків по цьому договору за спожиту електроенергію є достатніми доказами прямих понесених витрат операційної діяльності.

При розрахунку використаної позивачем електроенергії відповідач керувався технічними характеристиками млина Р6-АВМ-15, проте в судовому засіданні позивачем доведено, що для забезпечення вироблення якісної кінцевої продукції використовуються й інші електричні потужності обладнання, що безпосередньо приймало участь у виробництві, обладнання, яке призначене для освітлення приміщення у темний час доби та обігріву у зимовий період та обладнання, призначене для санітарних потреб.

Таким чином, контролюючий орган здійснив розрахунок використаної електричної енергії без врахування всіх електроприладів, які забезпечували виробництво продукції, повязаної з веденням господарської діяльності позивача.

Також податковим органом при обрахунку витрат, повязаних з вартістю пшениці, яка використовувалась при виробництві борошна та висівок, та які, відповідно, не були реалізовані у 2015 році, не надано належної оцінки тим обставинам, що у 2015 році позивачем було придбано 350175 кг пшениці та реалізовано 350175 кг продукції - борошна та висівок, що підтверджується первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи, а тому не можна вважати обґрунтованим висновок податкового органу про завищення позивачем валових витрат.

Відсутність порушень з боку позивача при формуванні витрат свідчить про неправомірність донарахування податковим органом зобовязань з податку на доходи фізичних осіб та, як наслідок, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Висновки суду першої про протиправність оскаржуваних рішень податкового органу є обґрунтованими та такими, що викладені з урахуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року в адміністративній справі № 808/3430/16 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 20 листопада 2017 року.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров