Справа № 826/6785/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2017 року № 826/6785/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом консорціуму «Науково-виробниче об'єднання «Укргідроенергобуд» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся консорціум «Науково-виробниче об'єднання «Укргідроенергобуд» (далі - позивач) до Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.02.2017 року № та від 11.05.2017 року №.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав на те, що податковим органом безпідставно прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, оскільки відповідачем у перевіряємий період не допущено встановлених актом перевірки порушень, а всі проведені позивачем господарські операції підтверджені належним чином складеними первинними бухгалтерськими документами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав зазначених в письмових запереченнях на позовну заяву.

У судовому засіданні 10.10.2017 року за участю представників сторін суд у відповідності до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу відповідача від 08.12.2016 року № 1049 та повідомлення від 08.12.2016 року № 94, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78, пунктів 79.1, 79.2 статті 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2016 року у справі № 761/25696/16-к «Про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки» проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Варшава трейд» (ПН 39118326), ТОВ «Грін лайт груп» (ПН 36114732), ТОВ «Гравсменедж» (ПН 39756300), ТОВ «Лабелла Груп» (ПН 39932772) за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт від 02.02.2017 року № 174/28 10-42-06/33864660 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем вимог:

пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201, пункту 200.1 статті 200 ПК України, у результаті чого встановлено заниження позивачем податку на додану вартість за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року на суму 21 143 158,00 грн.;

підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, у результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за 2015 рік на суму 23 178 163,00 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивач керуючись статтею 86 ПК України подав заперечення від 09.02.2017 року № 01-01-03/54, які частково задоволені контролюючим органом, про що позивача повідомлено листом від 20.02.2017 року № 10003/10/28-10-42-06-10.

На підставі акту перевірки від 02.02.2017 року відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 23.02.2017 року № , яким визначив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 28 972 703,75 грн. та від 23.02.2017 № , яким визначив суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 26 428 947,50 грн.

У порядку адміністративного оскарження, за результатами розгляду скарги позивача, контролюючий орган скасував податкове повідомлення-рішення № у частині застосування штрафної санкції за 2015 рік у розмірі 5 794 540,75 грн, в іншій частині - залишив без змін, про що прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.05.2017 року № . яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 23 178 163,00 грн. Податкове повідомлення-рішення № за результатами адміністративного узгодження залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду з даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки позивача та аналізу ОС "Податковий блок" підсистема "Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів ДФС України" не встановлено фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Гравсменедж" та ТОВ "Лабелла Груп" за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, відповідно предметом перевірки були господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ "Грін Лайт Груп" та ТОВ "Варшава Трейд", які поставляли позивачу електротехнічне обладнання.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Грін Лайт Груп", судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що взаємовідносини між Позивачем та ТОВ «Грін Лайт Груп» у період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року здійснювались на підставі договору купівлі - продажу електротехнічного обладнання від 14.03.2015 року №01/2014-1403, що не заперечується відповідачем.

У подальшому між сторонами укладено додаткову угоду №23 від 17.11.2015 року до договору №01/2014-1403 від 14.03.2015 року на поставку струмопроводу 15,75 кВ, пофазноекранованого (головні виводи - ЗТ) в однофазному виконанні ОУВ-20-16000-560, для потреб завершення будівництва першої черги Дністровської гідроакумулюючої електростанції.

Номенклатура та кількість (об'єм) визначені програмами поставки обладнання №94 та №127 (корегування попередніх програм) та додатком №1 до додаткової угоди №23 до договору поставки (специфікація №11).

Відповідно до договору та додаткової угоди складені податкові та видаткові накладні, суми по яким відображені у бухгалтерському обліку підприємства.

З акту перевірки вбачається, що товарно-транспортні накладні та інші додаткові документи, що підтверджують транспортування товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Грін Лайт Груп» до Позивача на виконання Договору та їх оприбуткування на складі підприємства до перевірки не надавались.

За висновками відповідача, ТОВ «Грін лайт груп» (постачальник) відображав поставку вказаного струмопроводу від ТОВ «Варшава Трейд». Допитаний засновник, директор та головний бухгалтер ТОВ «Варшава Трейд» в одній особі - Абдиєв Бахадур повідомив, що жодного відношення до реєстрації, здійснення фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства не має (протокол допиту свідка від 30.01.2016 року).

У подальшому, ТОВ «Варшава трейд» відображено поставку струмопроводу від ТОВ «Лабелла груп», а останнім від ТОВ «Гравсменедж».

За висновками відповідача, наведене вказує на проведення сумнівних фінансових операцій, спрямованих на розкрадання та подальшу легалізацію коштів державно бюджету, одержаного злочинним шляхом, а в ході перевірки встановлено відсутність підприємства необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині купівлі, продажу, реалізації, зберігання, відвантаження товару, та інше в силу відсутності транспортних засобів, приміщень та матеріальних ресурсів, що свідчить про відсутність ТОВ «Грін Лайт Груп» можливостей здійснювати фактичні товарні операції.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Варшава Трейд» судом встановлено наступне.

Взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Варшава Трейд» у період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року здійснювались на підставі договорів купівлі - продажу електротехнічного обладнання:

- від 18.07.2014 №18/07-1;

- від 01.04.2015 №8/04-5;

- від 17.08.2015 №17/08-15.

Номенклатура в частині та кількість (об'єм) визначені програмою поставки обладнання №109 і додатком до договору №17/08-15 від 17.08.2015 року (специфікація №1).

Відповідно до умов договорів складені податкові/видаткові накладні, результати господарської діяльності відображені у бухгалтерському обліку позивача.

За висновками відповідача, в порушення пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, у видаткових накладних на поставку товару від ТОВ «Варшава Трейд» до позивача відсутні окремі обов'язкові реквізити, а саме дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку ТОВ «Варшава Трейд» та позивача.

Крім того, з акту перевірки вбачається, що товарно-транспортні накладні та інші додаткові документи, що підтверджують транспортування товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Варшава Трейд» на виконання договорів купівлі - продажу від 01.04.2015 року №8/04-5, від 17.08.2015 року №17/08- 15 та їх оприбуткування на складі позивача до перевірки не надавались.

Відповідно до підпункту 14.1.27, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об'єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в статті 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно з пунктом 138.1 статті 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Нормою підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Зокрема, згідно з підпунктами 138.8, 138.4 статті 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат (вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат); прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно абзацу першого пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Із наведеного нормативного регулювання випливає, що витрати позивача, понесені у зв'язку із придбанням товарів чи послуг, належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг і зменшують оподатковуваний дохід платника, якщо вони понесені у процесі реальної господарської діяльності, яка документально підтверджується (дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, що наведена в його постанові від 14.03.2017 року №21-1513а16 (справа №826/20366/13-а).

Відповідно до норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту "а" пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у пункті 201.1 статті 201 ПК України.

Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це: відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пункту 44.1 і пункту 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон №996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(далі по тексту - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частини друга статті 9 Закону №996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження реальності вчинення позивачем господарських взаємовідносин з ТОВ "Грін Лайт Груп" та ТОВ "Варшава Трейд" надані копії договорів, оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631 за січень 2014 року - грудень 2015 року, сертифікатів відповідності, видаткових накладних, протоколів обшуку від 18.11.2015 року та 03.03.2016 року, паспортів (технічна документація) на обладнання, витягу із Журналу реєстрації довіреностей, актів приймання-передачі устаткування до монтажу, рахунків та договору субпідряду.

Відтак, надані позивачем та досліджені судом первинні документи у повній мірі підтверджують реальність вчинення позивачем у перевіряємий період господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Грін Лайт Груп" та ТОВ "Варшава Трейд", що спричинили реальні зміни у його майновому стані та використані у господарській діяльності позивача.

Так, подальше використання позивачем придбаного товару підтверджується фактом поставки та монтажу на Дніпровській ГАЕС електротехнічного обладнання, що було предметом перевірки. Так, гідроагрегат №3 Дністровської ГАЕС було введено в експлуатацію у грудні 2015 року, що відповідно до проектно-кошторисної документації було б неможливо без встановлення на нього струмопроводів.

Крім того, вказане підтверджується висновком комплексного електротехнічного і економічного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №8-13 від 29.11.2016 року.

Доводи податкового органу про неможливість ідентифікації осіб, які брали участь у здійсненні господарської діяльності не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

03 березня 2016 року на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 08.20.2016 року у справі № 752/1961/16-к проведено обшук позивача, під час якого СУ ФР ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві вилучено первинні документи по фінансово-господарським операціям з ТОВ «Варшава Тред», що відбулись у вересні та жовтні 2015 року (копія відповідної ухвали та протоколу знаходяться в матеріалах справи).

Відповідно до копій документів, які залишилась у позивача, у видатковій накладній від 20.10.2015 року № 17/08-15-1 зазначено посаду начальника відділу впровадження обладнання ОСОБА_2, інформація про реквізити доручення відсутня з технічних причин. Разом із тим, доручення на отримання струмопроводів по видатковій накладній від 20.10.2015 № 17/08-15-1 виписано 20 жовтня 2015 року на начальника відділу впровадження обладнання ОСОБА_2, що документально підтверджується витягом з Журналу реєстрації доручень, що додається.

У видатковій накладній від 03.09.2015 року № 8/04-5-01 не зазначено посаду та прізвище начальника відділу впровадження обладнання ОСОБА_2, інформація про реквізити доручення з технічних причин. Разом із тим, доручення на отримання струмопроводів по видатковій накладній від 03.09.2015 № 8/04-5-01 виписано 03 вересня 2015 року на начальника відділу впровадження обладнання ОСОБА_2, що також документально підтверджується витягом з Журналу реєстрації доручень, що додається.

На видаткових накладних від 03.09.2015 року № 8/04-5-01 та від 20.10.2015 року № 17/08- 15-1 належним чином оформлені обов'язкові реквізити з боку постачальника ТОВ «Варшава трейд», а саме про відповідальну особу за здійснення господарської операції та правильності її оформлення (копії видаткових накладних містяться в матеріалах справи).

Крім того, слід зазначити, що наявність первинних бухгалтерських документів з деякими недоліками в частині їх оформлення не свідчить про їх нечинність, не тягне за собою визнання їх недійсними, і тим більше не вказує на безтоварність операції або фіктивність правочину.

При цьому, також не підтверджено належними доказами твердження контролюючого органу про проведений податковий аналіз за даними Єдиного реєстру податкових накладних, за яким встановлено невідповідність кількості придбаного та реалізованого товару.

Крім іншого, відповідач не довів згідно з вимогами Податкового кодексу України, що ціна товару за договорами, укладеними між позивачем та ТОВ "Грін Лайт Груп" та ТОВ "Варшава трейд", не відповідає рівню звичайної ціни, а позивач правомірно відніс до складу прибутку та витрат суми коштів по операціях із вказаними контрагентами за ціною, визначеною сторонами у договорах.

Так, підпункт 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає звичайну ціну як ціну товарів (робіт, послуг), визначену сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Також не заслуговують на увагу доводи податкового органу про відсутність первинних документів на підтвердження транспортування придбаного позивачем товару і не надання їх позивачем під час проведення перевірки, оскільки позивач повідомляв відповідача про вилучення первинних документів правоохоронними органами згідно ухвали Голосіївського районного суду м.Києва у справі №752/1961/16-к, протоколу обшуку від 03.03.2016 року, додатку №№1, 4 до протоколу обшуку, ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва у справі №1-кс/759/4761/15, протоколу обшуку від 18.11.2015 року.

Згідно з пунктом 85.9 статті 85 Податкового кодексу України у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів. Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу. У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Відповідачем доказів на підтвердження факту звернення до правоохоронних чи інших органів якими було здійснено вилучення первинних фінансово - господарських документів у позивача з метою з'ясування питання щодо того, які саме документи було вилучено та отримання належним чином засвідчених копій відповідних документів суду надано не було.

Пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Отже, відповідачем не було вжито всіх передбачених ПК України заходів щодо отримання документів щодо фінансово - господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Грін Лайт Груп" та ТОВ "Варшава трейд" та не враховано причини неможливості надання відповідних документів позивачем.

У частині посилань відповідача в акті перевірки на вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 31.03.2016 року у кримінальному провадженні №0000133, суд зазначає наступне.

Відповідно до часини першої статті 205 Кримінального кодексу України (далі - КК України) фіктивне підприємництво це створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №3 роз'яснюється, що як незаконну діяльність, про яку йдеться у статті 205 КК України, слід розуміти такі види діяльності, які особа або не має права здійснювати взагалі, або ж, маючи право на це за певних умов чи з дотриманням певного порядку, здійснює з їх порушенням.

Згідно зі статтею 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Так, у рішенні Вищого адміністративного суду України від 07.09.2016 року у справі №К/800/31623/15, зазначено про неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії, що також підтверджується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка, в свою чергу, для національних судів є "джерелом права".

Пунктом 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ зазначив, що "компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків".

Викладені відповідачем аргументи для збільшення позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість є недостатніми, позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту є несправедливим, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. У разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10, відповідно до якої чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

За змістом рішення Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2016 року у справі №К/800/3837/16 наголошено на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов'язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.

Крім іншого, необхідно зауважити, що навіть встановлення факту взаємовідносин контрагента позивача з фіктивним суб'єктом господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності позивача, оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування позивачем податкового кредиту та витрат від добросовісності платника податку, з яким суб'єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що невиконання такими особами податкових зобов'язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб'єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Водночас, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений частиною четвертою статті 11 КАС України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги консорціуму «Науково-виробниче об'єднання «Укргідроенергобуд» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.02.2017 року № та від 11.05.2017 року №.

3. Стягнути з Офісу великих платників податків ДФС за рахунок державних асигнувань на користь консорціуму «Науково-виробниче об'єднання «Укргідроенергобуд» () судові витрати в розмірі 744 106,67 грн.

Постанова, відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов