Справа № 207/898/17(4-с/207/5/17)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2017 рокусправа № 207/898/17 провадженя №4-с/207/5/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Південного відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

на постанову Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року по справі №207/898/17 (провадження №4-с/207/5/17) за позовом Державного підприємства «Барєр» до Південного відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за участю Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, третя особа: ОСОБА_1, про визнання протиправною та скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

Державне підприємство «Барєр» у судовому порядку оскаржує дії державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 02.03.2017р., якою був накладений арешт на кошти боржника, які знаходяться на казначейському рахунку №15414.

В обґрунтування позову ДП «Барєр» посилалось на те, що вказане рішення державного виконавця суперечить положенням чинного законодавства, яким, зокрема, заборонено накладення арешту на кошти, що перебувають на казначейських рахунках державного підприємства. Також, за позицією позивача, виконавчі документи щодо стягнення коштів з державних підприємств повинні виконуватися органами державного казначейства, а не державною виконавчою службою.

З цих підстав позивач просив визнати дії державного виконавця неправомірними; скасувати постанову про накладення арешту; зобовязати начальника відділу ДВС вчинити дії щодо зняття арешту з казначейського рахунку №15414.

Постановою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року позов задоволено. Постанова суду фактично мотивована тим, що кошти, які знаходяться на казначейському рахунку, не є власністю ДП «Барєр», а виділяються державою на конкретні цілі, що повязані з реалізацією державних програм, у звязку з чим державний виконавець безпідставно наклав на них арешт, враховуючи те, що такі кошти не можуть бути стягненні на погашення заборгованості ДП «Барєр».

Не погоджуючись з рішенням суду, Південний відділ державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській

області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відділ ДВС посилається на те, що на виконанні у державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження про стягнення грошових коштів з Державного підприємства «Барєр» на користь держави, юридичних та фізичних осіб, до складу якого входить 114 виконавчих документів на загальну суму 10183272,29грн. У межах примусового виконання зазначених виконавчих документів державним виконавцем накладено арешт на кошти підприємства-боржника, які знаходяться на казначейському рахунку. Необхідність накладення арешту обумовлена тим, що підприємство-боржник самостійно не погашає наявну заборгованість, а іншого майна чи коштів, на яке (які) може бути звернено стягнення, у підприємства відсутні. Щодо правового обмеження накладенні арешту на кошти, які знаходяться на рахунках боржника, заявник апеляційної скарги посилається на те, що таке обмеження стосується лише коштів, які перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом (ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, як зазначає відповідач, вказаною нормою права передбачено, що банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобовязані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. У спірному випадку органом державного казначейства не було повідомлено державного виконавця про цільове призначення рахунку та не повернуто постанову без виконання.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що на виконанні в Південному відділі державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області перебуває зведене виконавче провадження №235/5 про стягнення грошових коштів з Державного підприємства «Барєр» на користь держави, юридичних осіб та фізичних осіб, до складу якого входить 114 виконавчих документів на загальну суму 10183272,29грн.

02.03.2017р. державним виконавцем при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження, одним із стягувачем в якому є ОСОБА_2 третя особа у справі, виніс постанову про накладення арешту на грошові кошти боржника, що містяться на рахунку №15414, який відкритий в Державній казначейській службі України.

Не погоджуючись з таким рішенням державного виконавця, ДП «Барєр» звернулося до суду з позовом.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, з огляду на суть спірних правовідносин, які виникли між сторонами, судом апеляційної інстанції встановлено, що фактично спір між сторонами виник з приводу того, чи наділений державний виконавець повноваженнями щодо накладення арешту на грошові кошти державного підприємства, які знаходяться на казначейському рахунку, що відкритий з метою забезпечення діяльності цього підприємства шляхом перерахування на відкритий рахунок державних коштів з певним цільовим призначенням.

Повноваження державного виконавця, при примусовому виконанні виконавчих документів, визначено Законом України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону N 1404-VIII виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п.7 ч.3 ст.18 Закону N 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Отже, вказаною нормою права прямо передбачені повноваження виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника, які перебувають на рахунках в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, за винятком тих коштів, які знаходяться на рахунках у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною 3 статті 52 Закону N 1404-VIII також передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобовязані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

У спірному випадку встановлено, що рахунок позивача, який відкритий в органах державного казначейства, не був рахунком із спеціальним режимом використання, що б було перешкодою для арешту коштів, які на ньому знаходяться.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність повноважень у державного виконавця щодо накладення арешту на кошти, які знаходились на рахунку ДП «Барєр», що був відкритий в органах державного казначейства.

Доводи позивача про те, що державна виконавча служба не може виконувати рішення про стягнення коштів з державного органу, оскільки такими повноваженнями, за позицією позивача, наділені виключно органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне. Так, по-перше: у спірному випадку предметом спору є не повноваження органу щодо фактичного виконання рішення про стягнення коштів з державного органу, а повноваження державного виконавця щодо можливості накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунку державного органу, що відкритий в органах державного казначейства. По-друге: такі доводи позивача, які фактично зводяться до того, що державний виконавець, у випадку стягнення коштів з державного органу, був зобовязаний відмовити у відкритті виконавчого провадження, ґрунтуються на положеннях Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV, 21.04.1999 (п.8 ч.1 ст.26 Закону), який, на час прийняття оскарженої постанови про накладення арешту на кошти, втратив чинність. У свою чергу, порядок дій державного виконавця щодо виконання рішень про стягнення коштів з державного підприємства, Законом N 1404-VIII врегульовано по іншому. Так, Закон N 1404-VIII не визначає того, що вказані обставини є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Пунктом 9 частини 1 статті 34 Закону N 1404-VIII визначено те, що виконавець зупиняє виконавче провадження у випадку надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". У випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до надходження від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувану (ч.3 ст.35 Закону N 1404-VIII).

Таким чином, посилання позивача на порушення державним виконавцем порядку виконання рішень щодо стягнення коштів з державного органу і, як наслідок, на неправомірність оскарженої постанови про накладення арешту на кошти, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог, у звязку з чим не вбачає підстав для задоволення позову.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в частині визначення предметної підсудності розгляду справ.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із п.5 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті.

У свою чергу, п.1-4 ч.1 ст.18 КАС України визначено предметну підсудність справ:

1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Таким чином, місцевий загальний суд як адміністративний суд повноважний розглядати справи, які стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої цієї статті.

У спірному випадку, дії та рішення державного виконавця, які є предметом спору у цій справі, не стосуються розгляду категорій справ, які визначені п.1-4 ч.1 ст.18 КАС України, у звязку з чим Баглійський районний суд Дніпропетровської області суду не мав повноважень на розгляд цієї справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Таким чином, з огляду на субєктивний склад заявленого позову одна із сторін (відповідач) є державним органом, вказана справа підсудна окружному адміністративному суду.

Вказані обставини (вирішення справи неповноважним судом), враховуючи положення п.4 ч.1 ст.202 КАС України, є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південного відділу державної виконавчої служби міста Камянське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року по справі №207/898/17 (провадження №4-с/207/5/17) скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову Державному підприємству «Барєр» - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст постанови виготовлено 22.11.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк