Справа № 804/6843/17
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2017 р. Справа № 804/6843/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі судового засідання Туренко К.М.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Тищенка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, з позовними вимогами про визнання бездіяльності Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області незаконною та зобов'язання Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області подати у відповідні органи (установи), яким була надіслана постанова про накладення арешту та розшук по ВП №46704375 належного ОСОБА_3 майна, постанову про звільнення майна боржника з під арешту від 28.07.2015р. у ВП №46704375, якою було звільнено все рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_3 з під арешту, та постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 28.17.2015 року по ВП №467043375, в якій було припинено чинність розшуку належного ОСОБА_3 автомобілю FORD FIESTA, 2012 р.в., державний номер НОМЕР_1, двиг.-НОМЕР_3, кузов. - НОМЕР_2.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою №590, виданою 22.08.2013 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області, було стягнуто з ОСОБА_3 на користь Держави 120312,50 грн. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 27.02.2015 року було відкрито провадження з виконання постанови №590, виданої 22.08.2013 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області щодо стягнення з позивача на користь Держави 120312,50 грн. Заявою про повернення виконавчого документа від 22.05.2015 року Інспекція повернула виконавчий документ. Постановою про звільнення майна боржника з -під арешту від 28.07.2015 року була повернути постанова № 590. У даній постанові було припинено чинність розшуку належного позивачу автомобілю. Позивачем зауважено, що у серпні 2017 року вона випадково дізналась про те, що арешт з належного їй майна досі не знято, у зв'язку з чим, 12.10.2017 року позивач звернулась з відповідною заявою до відповідача з вимогою подати у відповідні органи (установи) Постанови про зняття арешту з належного позивачу майна. Позивач вважає бездіяльність Самарського ВДВС з приводу неподання у відповідні органи (установи) Постанов про зняття арешту з належного позивачу майна незаконною, у зв'язку з чим, звернулась до суду за захистом порушеного права.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що інформація стосовно направлення виконавчого документу на адресу стягувача у відділі відсутня, до архіву Самарського відділу завершених виконавчих проваджень вищезазначене виконавче провадження не було передано. Відібрати пояснення від державного виконавця Недожогіна С.А., на виконанні якого перебувало виконавче провадження, та яким 28.07.2015 року була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві, з цього приводу не можливо у зв'язку із звільненням ОСОБА_4 із займаної посади. Тому, з посиланням на ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, зауважив, що правові підстави для скасування заходів примусового виконання у державного виконавця, на виконані якого перебувало виконавче провадження за № ВП 46704375, були відсутні, оскільки позивачем не було сплачено судовий збір. Також, зазначив, що перевіркою Книги обліку депозитних сум Самарського відділу ДВС з лютого 2015 року по серпень 2015 року (під час відкритого виконавчого провадження) грошові кошти, у вигляді погашення заборгованості та в рамках сплати виконавчого збору (постанова державного виконавця від 05.03.2015 року) за виконавчим провадженням ВП 46704375 до відділу не надходили. Окрім цього, зазначив, що разом із заявою ОСОБА_3 від 12.10.2017 року до Самарського відділу ДВС жодних документів, що підтверджує сплату виконавчого збору за ВП 46704375, заяви стягувача Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області не було пред'явлено, та, як наслідок, у задоволенні позову слід відмовити.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні в Самарському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження за №ВП 46704375 на підставі виконавчого документу, а саме: постанова № 590 від 22.08.2013 року була видана Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_3 на користь Держави штрафу у розмірі 120 312 грн. 50 коп.
27.02.2015 року державним виконавцем Хелемендиком В.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за №ВП 46704375. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 27.02.2015 року.
05.03.2015 року державним виконавцем Кислим Є.І. була винесена постанова про стягнення виконавчого збору на користь Держави у розмірі 24 062 грн. 50 коп.
22.04.2015 року державним виконавцем Кислим Є.І. винесена постанова про розшук майна боржника, а саме: автотранспортного засобу - FORD FIESTA, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1, двиг.-НОМЕР_3, кузов. - НОМЕР_2 , що згідно відповіді УДАІ ГУ МВС України № 01685723 від 09.04.2015 року належить на праві власності боржнику.
28.07.2015 року державним виконавцем Кислим Є.І. на підставі заяви від Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області від 22.05.2015 року, керуючись п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на момент прийняття рішення державним виконавцем), була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.
28.07.2016 року державним виконавцем Кислим Є.І. винесена постанова про звільнення майна боржника з-під арешту.
29.07.2015 року державним виконавцем Кислим Є.І. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 8 ч.1 ст.49 (фактичне повне виконання рішення).
12.10.2017 року за вх. 7704 до Самарського відділу ДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_3, в якій ОСОБА_3 вимагала негайно направити до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту та розшук належного їй майна, відповідні постанови про припинення чинності арештів та розшуків.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить з наступного.
Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що порядок примусового виконання рішень визначений Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (надалі - Закон №606-XIV), що був чинний на момент відкриття та закінчення виконавчого провадження, у якому було накладено арешт на майно позивача.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні згідно з ст. 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 1 статті 11 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частин 1, 2 ст.50 Закону №606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40, ч.ч. 4, 5 ст. 59 Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII, в редакції станом на час прийняття даного судового рішення, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_3 на підставі постанови про звільнення майна з-під арешту від 28.07.2015 року зверталася до Самарського ДВС, у провадженні якого перебувало ВП №46704375, з заявою від 20.09.2017 року, в якій просила зняти арешт з майна та заборону на його відчуження та з заявою від 12.10.2017 року за вх. 7704, в якій ОСОБА_3 вимагала негайно направити до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту та розшук належного їй майна, відповідні постанови про припинення чинності арештів та розшуків.
Під час судового розгляду справи представник Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зазначив, що після винесення постанови про звільнення майна з-під арешту 28.07.2015 року, відповідна постанова повинна була бути направлена контролюючим органам. Проте, інформація стосовно направлення виконавчого документа на адресу стягувача у відділі ДВС відсутня як і все виконавче провадження №ВП 46704375 за 2015 рік. Також зазначив, що постанова про перевірку виконання постанови від 28.07.2015 року про звільнення майна боржника з-під арешту контролюючими органами відділом ДВС не виносилась.
Суд не приймає посилання представника відповідача на неможливість винесення постанови про зняття арешту з майна боржника та направлення відповідної постанови до відповідних органів, у зв'язку з тим, що в Самарському відділі ДВС відсутні документи, що підтверджують сплату боржником виконавчого збору за ВП 46704375, оскільки факт перебування постанови про стягнення виконавчого збору від 05.03.2015 року на виконанні у відділі ДВС представником відповідача не доведено, оскільки за твердженням представника ДВС, як таке виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь Держави штраф у розмірі 120312,50 грн. відсутнє, як і відсутня інформація про виділення постанови від 05.03.2017 року про стягнення виконавчого збору на користь Держави у розмірі 24 062 грн. 50 коп. в окреме провадження та перебування такого провадження на виконанні у відділі ДВС.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідні рішення про припинення чинності арештів та розшуку майна позивача вже були відповідною посадовою особою ДВС прийняті (постанова про звільнення майна боржника з-під арешту від 28.07.2015 року, постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 8 ч.1 ст.49 (фактичне повне виконання рішення) від 29.07.2015 року), однак, державним виконавцем в порушення приписів ст.ст. 50, 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначені постанови не були направлені до органів, яким було направлено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 27.02.2015 року та про розшук майна боржника від 22.04.2015 року.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби № 3 від 13.12.2010р.: судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.
Зокрема, Судова палата в адміністративних справах Верховного суду України у своїй постанові від 26.10.2016р. у справі № 21-5624а15 дійшла висновку, що стаття 60 Закону № 606-XIV Про виконавче провадження (чинного та момент виникнення спірних правовідносин, в даному випадку на момент винесення постанови державної виконавчої служби про повернення виконавчого документа стягувачу) є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.
Окрім цього, суд вважає, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.
Отже, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Згідно з ч. 2 ст. 8 КАС України: суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В свою чергу, частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог, тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
З огляду на норми ст.ст.11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача з боку суб'єкта владних повноважень у даних правовідносинах буде
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав з визнання бездіяльності відповідача незаконною у зв'язку з неможливістю встановити, чи направлялись постанови по ВП №46704375 адресатам, які ймовірно були втрачені при пересилки.
Крім того, суд приходить до висновку, що у випадку задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області подати у відповідні органи (установи), яким була надіслана постанова про накладення арешту та розшук по ВП №46704375 належного ОСОБА_3 майна, постанову про звільнення майна боржника з під арешту від 28.07.2015р. у ВП №46704375, якою було звільнено все рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_3 з під арешту, та постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 28.17.2015 року по ВП №467043375, в якій було припинено чинність розшуку належного ОСОБА_3 автомобілю FORD FIESTA, 2012 р.в., державний номер НОМЕР_1, двиг.-НОМЕР_3, кузов. - НОМЕР_2, рішення суду не буде виконано зважаючи на відсутність в Самарському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області матеріалів виконавчого провадження ВП №46704375 за 2015 рік, а відтак, з огляду на норми ст.ст.11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача з боку суб'єкта владних повноважень у даних правовідносинах буде звільнення з-під арешту всього рухомого та нерухомого майно ОСОБА_3, накладеного державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій в рамках ВП №46704375, припинення чинності розшуку майна боржника, а саме автомобілю FORD FIESTA, 2012 р.в., державний номер НОМЕР_1, двиг.-НОМЕР_3, кузов. - НОМЕР_2.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Приймаючи до уваги викладене, та враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та про часткове їх задоволення.
Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Приймаючи до уваги, що рішення у справі ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, частково, суд вважає за необхідне присудити здійснені ним судові витрати відповідно до задоволених вимог, а саме судовий збір у розмірі 320 грн.
На підставі наведеного та керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_3 до Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Звільнити з-під арешту все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3, накладеного державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій в рамках ВП №46704375, припинити чинність розшуку майна боржника, а саме автомобілю FORD FIESTA, 2012 р.в., державний номер НОМЕР_1, двиг.-НОМЕР_3, кузов. - НОМЕР_2.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Самарського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 320,00 грн. .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складений 08 листопада 2017 року.

Суддя В.В. Кальник