Справа № 808/1020/17
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2017 рокусправа № 808/1020/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Чумака С. Ю.

секретар судового засідання: Лащенко Р.В.

за участі представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2017 р. в справі № 808/1020/17 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Управління поліції охорони в Запорізькій області про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління поліції охорони в Запорізькій області (далі УПО в Запорізькій області) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у порушення вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» і постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 31.01.2007 року № 70 не виконав нормативи по працевлаштуванню 10 інвалідів. Згідно зі звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 р. середньооблікова численність штатних працівників відповідача становить 493 особи, тобто на підприємстві повинно бути працевлаштовано 20 інвалідів. Фактично працевлаштовано 10 інвалідів. Таким чином, відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів в 2016 році, у розмірі 476912,80 грн. та пеню в розмірі 238,46 грн. через несплату відповідачем суми адміністративно-господарських санкцій.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, в який він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права, а саме ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Апелянт вказує, що відповідачем неправильно розрахований норматив робочий місць для працевлаштування інвалідів, приведений у звіті форми 10-ПІ, як наслідок, відповідачем створено неналежну кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, яка відображена у звітах форми 3-ПН. Відповідно, відповідачем надавались неправильні відомості центрам зайнятості для організації працевлаштування, що вказує на неправильний висновок суду першої інстанції про здійснення відповідачем усіх вимог для виконання нормативу робочих місць та працевлаштування інвалідів.

До судового засідання представник позивача не зявився, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, у звязку з чим колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності представника позивача.

Представники відповідача в судовому засіданні просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27.02.2017 р. відповідачем подано до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, у рядку 01 якого відповідачем зазначено середньооблікову кількість штатних працівників облікового складу (осіб) 493, АУП 98, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) 10 (рядок 02 звіту). У рядку 03 звіту відповідачем самостійно визначено кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності в Україні», у кількості 4-х осіб.

На думку позивача, у звязку з тим, що середньооблікова кількість штатних працівників УПО в Запорізькій області за 2016 рік складала 493 особи, тому середньооблікова кількість інвалідів відповідно до нормативу, встановленому ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у відповідача повинна складати 20 осіб, а не 4, як зазначено у звіті 10-ПІ.

У звязку з невиконанням УПО в Запорізькій області нормативу щодо кількості штатних працівників-інвалідів позивачем здійснено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2016 рік, яким до відповідача застосовано адміністративно-господарські санкції в розмірі 476912,80 грн. та нараховано пеню в розмірі 238,46 грн.

Відповідачем у добровільному порядку не сплачено адміністративно-господарські санкції та пеню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому відсутні підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Спірним питанням в цій справі є правильність визначення саме відповідачем нормативу робочий місць для працевлаштування інвалідів, що зазначається роботодавцем в звіті форми 10-ПІ.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Так, згідно зі ст. 17 цього Закону метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою ті іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інвалідам, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома.

Інваліди можуть залучатися до оплачуваних громадських робіт за їх згодою (стаття 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»).

Статтею 19 зазначеного Закону встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідальність за зазначене порушення передбачена статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Так, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

УПО в Запорізькій області здійснює діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 25).

Питання визначення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів особами, основним видом діяльності яких є діяльність у сфері охорони, повинно здійснюватися з урахуванням приписів Закону України «Про охоронну діяльність» № 4616-VI від 22.03.2012 р. (далі Закон № 4616-VI), який визначає організаційно-правові принципи здійснення господарської діяльності у сфері надання послуг з охорони власності та громадян.

Так, відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 1 цього Закону суб'єкт охоронної діяльності - суб'єкт господарювання будь-якої форми власності, створений та зареєстрований на території України, що здійснює охоронну діяльність на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії.

На є спірним питанням, що УПО в Запорізькій області є субєктом охоронної діяльності у розумінні Закону № 4616-VI.

За відомостями звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік за формою №10-ПІ відповідача середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 493 осіб, з яких АУП (адміністративно-управлінський персонал) 98 осіб, з яких середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 10. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 4 особи.

При цьому 98 осіб АУП це середньооблікова кількість штатних працівників адміністративно-управлінського персоналу УПО (кількість робочих місць, які не повязані з особливими умовами праці та з підвищеною небезпекою).

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Національну поліцію» на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про Національну поліцію» вимоги щодо рівня фізичної підготовки для поліцейських та кандидатів, які вступають на службу в поліції, затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

За приписами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охоронну діяльність» персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із суб'єктом господарювання та подали документи, що вони: 1) не перебувають на обліку в органах охорони здоров'я з приводу психічної хвороби, алкоголізму чи наркоманії; 2) не мають непогашеної чи незнятої судимості за скоєння умисних злочинів; 3) не мають обмежень, встановлених судом щодо виконання покладених на них функціональних обов'язків; 4) не мають обмежень за станом здоров'я для виконання функціональних обов'язків; 5) зареєстровані за місцем проживання в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 4616-VI працевлаштування інвалідів здійснюється суб'єктом охоронної діяльності згідно з чинним законодавством виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони.

Як встановлено ч. 1 ст. 6 Закону № 4616-VI, охорона майна та фізичних осіб забезпечується персоналом охорони шляхом здійснення таких заходів: 1) використання пунктів централізованого спостереження, технічних засобів охорони, транспорту реагування, службових собак; 2) контроль за станом майнової безпеки об'єкта охорони; 3) запобігання загрозам особистій безпеці фізичної особи, яка охороняється; 4) реагування в межах наданих законом повноважень на протиправні дії, пов'язані з посяганням на об'єкт охорони.

Підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників (ч. 1 ст. 12 Закону № 4616-VI).

Відтак, є обґрунтованим зазначення судом першої інстанції, що у випадку, коли з урахуванням специфіки підприємства більшість посад на підприємстві повязані з характером виконуваних робіт, де заборонена праця інвалідів, то праця інвалідів має використовуватися на цьому підприємстві не інакше, як з урахуванням такої специфіки, тому праця інвалідів може використовуватись лише на посадах, де це є обєктивно можливим, з урахуванням особливостей захворювання інваліда. У випадку ж, коли умови праці передбачають підвищений ризик для життя і здоров'я особи або є важкими, то праця інвалідів на таких посадах, у відповідності з зазначеними вище нормами права, використовуватись не може.

Відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції, що у відповідності до ч. 6 ст. 11 Закону № 4616-VI при розрахунку нормативу облаштування робочих місць для інвалідів відповідач має виходити з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони.

Виходячи з того, що кількість штатних працівників у 2016 році на роботах (посадах), які не задіяні безпосередньо у виконанні заходів охорони, становила 98 осіб адміністративно-управлінського персоналу та господарчого обслуговування та 153 особи працівники пунктів централізованої охорони та ОПС (окрім чергових пульту ЦС 63), колегія суддів вважає правильним визначення відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, що зазначений у звіті форми № 10-ПІ.

Крім того, судом апеляційної інстанції зазначається, що відповідачем виконані вимоги законодавства з питань соціальної захищеності інвалідів.

Так, відповідачем щомісячно з грудня 2015 р. по грудень 2016 р. включно подавались звіти за формою № 3-ПН, якими інформувався Південний районний центр зайнятості м. Запоріжжя про наявність вакансій, в тому числі вакансій для інвалідів.

За змістом листа Південного районного центру зайнятості від 08.06.2017 р. № 1043/03-24, з грудня 2015 р. по грудень 2016 р. УПО в Запорізькій області подавались звіти за формою №3-ПН, протягом 2016 року безробітні громадяни з числа інвалідів, які відповідали вимогам заявлених вакансій, на обліку не перебували; УПО в Запорізькій області приймало участь у заходах центру зайнятості, присвячених працевлаштуванню інвалідів.

Таким чином, відповідачем приймалися заходи щодо працевлаштування інвалідів на вакантні посади у підприємстві.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище висновками суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем виконаний обовязок, передбачений нормами чинного законодавства, зі створення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідно, в діях відповідача відсутній склад правопорушення, що обумовлює відсутність підстав для стягнення адміністративно-господарських санкцій.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2017 р. в справі № 808/1020/17 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2017 р. в справі № 808/1020/17 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Управління поліції охорони в Запорізькій області про стягнення адміністративно-господарських санкцій залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 21.11.2017 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: С.Ю. Чумак