Справа № 817/1616/17
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2017 р.Р і в н е 817/1616/17
15год. 07хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача 1: представник ОСОБА_2,

відповідача 2: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції
про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції в особі державного виконавця Воробей В.О., в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області з виконання ВП №33999525 та скасувати постанову про арешт майна боржника від 13.02.2014.

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції в особі ОСОБА_4 з виконання ВП №33999525 та скасувати постанову про арешт майна боржника від 31.08.2012.

Під час розгляду справи, представник позивача зменшила позовні вимоги в частині визнання протиправними бездіяльності відповідачів 1 та 2.

У ході судового розгляду судом у порядку статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України за згодою представників позивача та відповідача 1 допущено процесуальну заміну відповідача 2 на Другий відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції.

Ухвалами суду від 17.11.2017 представнику відповідача 1 відмовлено у задоволенні клопотань про закриття провадження у справі у звязку з непідсудністю цього спору адміністративному суду та про залишення адміністративного позову без розгляду у звязку з пропуском строків звернення до суду.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав на те, що постановою державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції 27.08.2012 було відкрито виконавче провадження ВП №33999525 на виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012.

В межах вказаного виконавчого провадження, постановами відповідачів 1 та 2 від 31.08.2012 та 13.02.2014 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3, у межах суми боргу та оголошено заборону на його відчуження.

Водночас, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 визнано протиправною та скасовано постанову другого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2012 ВП №33999525.

За таких обставин, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 07.07.2016 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 у звязку із пропуском строку предявлення виконавчого документа до виконання.

Водночас, як стало відомо позивачу 25.10.2017, арешти, які були накладені державними виконавцями у виконавчому провадженні ВП №33999525, не скасовані.

Оскільки позивач на даний час не є стороною виконавчого провадження, він змушений був звернутись за захистом своїх прав до окружного адміністративного суду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення предмету позову, підтримав, просив скасувати постанови відповідачів 1 та 2 про арешт майна ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження від 31.08.2012 та 13.02.2014.

Представник відповідача 1 Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області проти задоволення позову заперечив та пояснив, що спірні постанови виносились у виконавчому провадженні №33999525 з примусового виконання рішення Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012. На даний час провадження не існує, оскільки постановою державного виконавця відповідача 1 від 07.07.2016 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання зазначеної вище постанови суду у звязку із пропуском строку предявлення виконавчого документа до виконання. Проте, вважає дії відповідачів правомірними, оскільки згідно з ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» відмова у відкритті виконавчого провадження не є підставою для зняття арешту з майна боржника. Крім того, на даний час рішення Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 про конфіскацію автомобілів у ОСОБА_3 є чинним, а відтак підлягає виконанню. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача 2 - Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції у судове засідання не прибув, свого ставлення до позову не висловив. Оскільки відповідач 2 про дату, час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.128 КАС України суд розглянув справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши подані сторонами письмові докази в їх сукупності, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з урахуваннями наступного.

Судом встановлено, що постановою Любомльського районного суду Волинської області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 352 МК України (в редакції від 11 липня 2002 року) та накладено адміністративне стягнення у виді конфіскації автомобілів "Mercedes-Benz" моделі "S400 HYBRID", кузов №WDD2211951A року випуску вартістю 47726 євро, що згідно курсу валют Національного банку України станом на 13 березня 2012 року становить 500017 (п'ятсот тисяч сімнадцять) гривень 33 копійки; "BMW Х5", кузов №WBAFF41010L року випуску, вартістю 508928 (п'ятсот вісім тисяч дев'ятсот двадцять вісім) гривень, який знаходиться на зберіганні в УСБУ у Волинській області; "Mercedes-Benz" моделі "S400 HYBRID", кузов №WDD2211951A283242, 2009 року випуску вартістю 520325 (п'ятсот двадцять тисяч триста двадцять п'ять) гривень, який знаходиться на зберіганні в УСБУ у Волинській області.

Вказана постанова суду набрала законної сили за наслідками апеляційного оскарження 26.04.2012.

27.08.2012 постановою державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ від 27.08.2012 відкрито виконавче провадження ВП №33999525 з виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області №0310/927/2012 від 13.03.2012 про конфіскацію автомобілів у справі ОСОБА_3, які знаходяться на зберіганні в УСБУ у Волинській області (а.с.38).

Постановою державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ від 31.08.2012 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржникові - ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржникові (а.с.40).

Постановою від 08.01.2014 матеріали виконавчого провадження №33999525 від 27.08.2012 з виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 передано до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, а постановою від 13.02.2014 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області виконавче провадження №33999525 прийнято до виконання (а.с.42 та 44).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області від 13.02.2014 накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржникові та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, в межах суми боргу (а.с.46).

Водночас, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 визнано протиправною та скасовано постанову другого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2012 ВП №33999525. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.06.2016 К/800/37407/15 касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області відхилено. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 залишено без змін (а.с.61-63).

За таких обставин, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 07.07.2016 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 у звязку із пропуском строку предявлення виконавчого документа до виконання (а.с.48).

13.06.2017 позивач звернувся до відповідача із запитом про надання інформації щодо місця знаходження вилучених автомобілів: "BMW Х5", 2008 р.в. білого кольору, кузов №WBAFF41010L124160 та "Mercedes-Benz" S400 HYBRID, кузов №WDD2211951A283242, 2009 р.в. чорного кольору.

Листом від 03.07.2017 №5917/08-22/04 Головне територіальне управління юстиції у Волинській області повідомило позивача, що враховуючи рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 07.07.2017 винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Крім того повідомлено, що конфісковані транспортні засоби були передані на зберігання представнику торгівельної організації ПП "СП Юстиція", державну реєстрації якої припинено 04.07.2014.

У звязку із чим у березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про зобовязання повернути вилучені транспортні засоби.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.07.2017 позов задоволено, зобовязано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області повернути ОСОБА_3 автомобілі "BMW Х5", 2008 р.в. білого кольору, кузов №WBAFF41010L124160 та "Mercedes-Benz" S400 HYBRID, кузов №WDD2211951A283242, 2009 р.в. чорного кольору.

Проте, ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про зобовязання вчинення певних дій було закрито (а.с.61-63).

Поряд з тим, під час розгляду вказаної адміністративної справи, позивачу стало відомо, що при прийнятті постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012, відповідачем не було скасовано постанови державних виконавців відповідачів 1 та 2 від 31.08.2012 та 13.02.2014, яким було накладено арешт на майно позивача.

Таким чином, на даний час згідно з витягом Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 25.10.2017 №54037307 на все рухоме майно ОСОБА_3 накладено обтяження в межах виконавчого провадження №41554970, у відкритті провадження якого відмовлено (а.с.59-60).

Саме за таких обставин позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Забороняється відмова від розгляду адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Водночас, адміністративна справа, це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається із змісту заявлених позовних вимог та підтверджується дослідженими у справі доказами, вказаний спір позбавлений цивільно-правового характеру, так як не пов'язаний з оспоренням права власності, а спрямований на відновлення порушеного права позивача, в межах виконавчого провадження, постанова про відкриття якого була скасована судом та позивач на даний час не є стороною даного виконавчого провадження.

Таким чином, на переконання суду спірні правовідносини носять публічно-правовий характер та підсудні окружному адміністративному суду.

Разом з тим, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час виникнення спірних правовідносин було врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (надалі Закон №606-XIV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), що підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (надалі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до п.3 ч.2 цієї статті підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Частина 1 ст. 52 Закону №606-XIV визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частин 1 - 3 ст. 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Аналіз вищенаведених норм Закону №606-XIV дає підстави вважати, що вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання, зокрема, рішення суду, як то звернення стягнення на конфісковане майно боржника, може мати місце виключно у межах відповідного виконавчого провадження з примусового виконання відповідного рішення у встановленому порядку.

Як встановлено судом, саме в рамках виконавчого провадження №33999525 відповідачем було накладено арешт на майно боржника, зокрема, автомобілі "BMW Х5", 2008 р.в. білого кольору, кузов №WBAFF41010L124160 та "Mercedes-Benz" S400 HYBRID, кузов №WDD2211951A283242, 2009 р.в. чорного кольору, на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 31.08.2012.

Проте, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 визнано протиправною та скасовано постанову другого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2012 ВП №33999525.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.06.2016 К/800/37407/15 касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області відхилено. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2015 залишено без змін.

При цьому, скасовуючи постанову Любомльського районного суду Волинської області від 17.05.2013 у справі №163/1154/13-а колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у постанові від 12.05.2015 зазначила, що судом першої інстанції була проігнорована пряма норма Закону №606-XIV (ч. 1 ст. 22 Закону), відповідно до якої постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути пред'явлена до виконання протягом трьох місяців.

Вирішуючи спір по суті суд враховує, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 07.07.2016 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 у звязку із пропуском строку предявлення виконавчого документа до виконання.

Стосовно покликання представника відповідача 1 на ст. 40 Закону №606-XIV, згідно з якою відмова у відкритті виконавчого провадження не є підставою для зняття арешту, накладеного на майно боржника, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закону № 1404 - VIII в редакції, яка діє на даний час) визначає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

В даному ж випадку, державним виконавцем винесено постанову про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 у звязку із пропуском строку предявлення виконавчого документа до виконання на підставі статті 26 Закону №606-XIV, який був чинним на час вчинення відповідних дій.

У ч.ч. 1 та 2 ст.50 Закону №606-XIV було зазначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав,

державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

На переконання суду, оскільки чинним законодавством України не передбачено можливість відмови у відкритті виконавчого провадження після його відкриття, проте у даній справі відповідачем 1 було вчинено саме такі дії, для вирішення спірних правовідносин необхідно застосувати аналогію закону. Так, відповідно до ч.7 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Враховуючи наведені вище вимоги ст.50 Закону №606-XIV, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, та ст.40 Закону № 1404- VIII, який діє на даний час, що передбачають обовязок державного виконавця у разі закінчення виконавчого провадження зняти накладений на майно боржника арешт, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького МУЮ від 31.08.2012 та державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області від 13.02.2014, якими накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржникові - ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржникові, оскільки постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 07.07.2016 відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Любомльського районного суду Волинської області від 13.03.2012 у справі №0310/927/2012 у звязку із пропуском строку предявлення виконавчого документа до виконання.

При прийняття зазначеного рішення суд також враховує, що подальша реалізація конфіскованого майна позивача поза межами виконавчого провадження суперечить положенням закону в частині визначення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження, що являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі №606-XIV, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених законом.

Крім того, наявність обтяження в межах виконавчого провадження №41554970, якого на даний час не існує, перешкоджає праву позивача на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

У рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (Заява № 19336/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії" (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року) (п.168 рішення).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, позивач на підставі належних та допустимих доказів довів обґрунтованість своїх позовних вимог, у той час як відповідач не довів правомірності існування спірних постанов на даний час.

Згідно з ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Проте, у заяві від 02.11.2017 позивач зазначив, що він відмовляється від присудження йому судових витрат у разі ухвалення судового рішення на його користь, а тому суд розподіл судових витрат не здійснює.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.08.2012 у виконавчому провадженні №33999525.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.02.2014 у виконавчому провадженні №33999525.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Борискін С.А.