Справа № 154/2753/17
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський Волинської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України (далі Володимир-Волинського ОУ ПФУ) про визнання розпорядження № 150634 від 06 вересня 2017 року про відмову у призначенні пенсії за віком як державному службовцю неправомірним та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірним та скасування розпорядження № 150634 від 06 вересня 2017 року Володимир-Волинського ОУ ПФУ про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про державну службу», та з врахуванням уточнених позовних вимог 07 листопада 2017 року, просила зобовязати Володимир-Волинський ОУ ПФУ зарахувати ОСОБА_1 період її роботи з 03 липня 1990 року по 31 серпня 2014 року у Володимир-Волинській ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області до стажу державної служби та призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ з 04 вересня 2017 року, з дня подачі заяви.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 08 липня 1980 року по 02 липня 1990 року працювала на посаді заступника головного бухгалтера, головним бухгалтером Володимир-Волинського міськфінвідділу, а з 03 липня 1990 року по 31 серпня 2014 року на посадах економіста-головного спеціаліста, головного бухгалтера, начальника координаційно-моніторингового відділу Володимир-Волинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області. 27 жовтня 1992 року позивачу присвоєно звання «Радник податкової служби ІІІ рангу», з 07 червня 1994 року позивачем прийнята присяга державного службовця. 28 жовтня 2014 року їй присвоєно звання «Радник податкової служби ІІ рангу», 25 червня 2013 року присвоєно 11 ранг державного службовця, а 26 грудня 2013 року спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу».

04 вересня 2017 року позивач звернулася у Володимир-Волинське ОУ ПФУ із заявою про перерахунок і призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу». Однак 15 вересня 2017 року отримала розпорядження № 150634 від 06 вересня 2017 року Володимир-Волинського ОУ ПФУ, в якому було зазначено, що позивач не має права на даний вид пенсії, із мотивацією прийнятого рішення про те, що посадовим особам контролюючих органів згідно ст.343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належать до посад віднесених до категорії посад державної служби, визначених ст.25 Закону, а право на призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» у ОСОБА_1 відсутнє.

Вважає такі дії відповідача неправомірними і такими, що порушують її конституційне право на пенсійне забезпечення, таким чином, звернулася з адміністративним позовом до суду.

Позивач зявився у перше призначене судове засідання, позовні вимоги підтримав. В подальшому від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача також зявилась у перше призначене судове засідання, подала письмові заперечення щодо позову. Надалі від Володимир-Волинського ОУ ПФУ до суду надійшло клопотання, в якому просило розгляд справи проводити за відсутності представника Управління. Відповідач підтримав свої заперечення.

В письмових запереченнях на позов відповідач посилається на те, що посадові особи органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, згідно Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, Кабінетом Міністрів України до 03 жовтня 2013 року не були віднесені до відповідних категорій посад державних службовців.

03 жовтня 2013 року набрала чинність постанова Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року № 703 «Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», згідно з додатком 20.1 якої, посади працівників структурних підрозділів податкової міліції ДФС та структурних підрозділів її територіальних органів віднесені до відповідних категорій посад державних службовців.

У звязку з цим стаж роботи позивача ОСОБА_1 у державній податковій службі на посаді, за якою присвоюється спеціальне звання, до 03 жовтня 2013 року не повинен зараховуватися до стажу державної служби, а тому вона не має права на пенсію.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

На підставі наявних записів у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 серії БТ-1 № 2391852, встановлено:

- з 08 липня 1980 року по 02 липня 1990 року позивач працювала на посаді заступника головного бухгалтера, головним бухгалтером фінансового відділу виконавчого комітету Володимир-Волинської міської Ради народних депутатів;

- з 02 липня 1990 року по 26 серпня 2014 року позивач безперервно працювала на посадах економіста, головного спеціаліста, головного бухгалтера, начальника відділу обліку і звітності, тощо, незалежно від змін та реорганізації державної податкової служби України та її структурних підрозділів. 26 серпня 2014 року була звільнена з посади начальника координаційно-моніторингового відділу Володимир-Волинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області у звязку із скороченням чисельності працівників за п.1 ст.40 КЗпП України;

- 27 жовтня 1992 року ОСОБА_1 присвоєно звання «Радник податкової служби ІІІ-го рангу»; 07 червня 1994 року прийнята присяга державного службовця; 28 жовтня 2004 року присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби ІІ рангу»; 25 червня 2013 року присвоєно 11 ранг державного службовця; 26 грудня 2013 року присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІ рангу.

Також у підтвердження своїх позовних вимог позивачем до суду подано довідку Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № 405/03-19-04-26 від 21 вересня 2017 року, якою підтверджується її стаж роботи в органах державної податкової служби з 03 липня 1990 року по 31 серпня 2014 року.

Вказаний у довідці стаж відрізняється від стажу зазначеного у трудовій книжці.

Згідно ст.82 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Крім того, позивачем надано довідку Володимир-Волинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № 423/0/05 від 05 жовтня 2017 року, про відрахування із її заробітної плати з 01 лютого 2000 року по 26 серпня 2014 року внесків на обовязкове державне соціальне страхування, копію підписаної нею присяги державного службовця від 07 червня 1994 року, а також Положення про координаційно-моніторинговий відділ Володимир-Волинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області, з посади начальника якого її було звільнено 26 серпня 2014 року.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Якщо правовідносини виникли раніше і регулювалися актом законодавства, який втратив чинність, новий законодавчий акт застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року за № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Під час роботи позивача у органах державної податкової служби України, а потім Міндоходів, протягом 1990-2014 років були чинними Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, Закон України «Про державну службу» від 17.11.2011 року № 4050-VI, які втратили свою чинність у звязку з вступом в силу нового Закону України «Про державну службу» № 8898-VIII від 10 грудня 2015 року, крім статті 37 Закону № 3723-XII, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 8898-VIII.

Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року, втратив чинність у звязку з затвердженням постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016 року нового Порядку обчислення стажу державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Положеннями статей 1, 2 Закону № 3723-XII визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

У відповідності до положень ст.1 Закону України «Про державну службу» № 8898-VIII від 10 грудня 2015 року, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо повязані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

У відповідності до п.3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016 року (далі Порядок), документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка, копія послужного списку, військовий квиток та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи (довідки, виписки з наказів, дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, тощо).

Пунктом 4 Порядку визначено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу». До стажу державної служби зараховуються, зокрема час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Згідно п.5 Порядку, стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.

Положення п.6 Порядку визначає, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 8898-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 8898-VIII.

У відповідності до п.8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 8898-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно абз. 1-3 п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Разом з тим, Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 503-р від 12.09.1997 року, яке втратило чинність 22 липня 2016 року, визначено, що згідно до статті 25 Закону України «Про державну службу», посади працівників державних податкових інспекцій у районах, містах, районах у містах, які не мають спеціальних звань віднесено, до таких категорій посад державних службовців згідно із Переліком.

З системного аналізу даних норм, суд прийшов до переконання, що посадові особи податкових органів є державними службовцями і відповідно до цього мають право на призначення пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII.

Вищевикладена правова позиція узгоджується із судовою практикою Вищого адміністративного суду України від 18.03.2014 року у справі № К/9991/78414/12.

Спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Закон України від 4 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі по тексту - Закон № 509-XII).

Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону, Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 року № 778 (чинного на час виникнення спірних відносин), забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону № 509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п'ята, шоста статті 15 цього Закону).

Зазначеною статтею Закону № 509-XII також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону № 3723-XII щодо обмежень, пов'язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 року у справі № 21-340а13, де суд вказав на те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу».

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, 04 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася у Володимир-Волинське ОУ ПФУ із заявою про перерахунок і призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Володимир-Волинським ОУ ПФУ видано розпорядження № 150634 від 06 вересня 2017 року, яким визнано, що позивач з 08 липня 1980 року по 02 липня 1990 року (9 років 11 місяців 25 днів) працювала на посадах заступника головного бухгалтера, головного бухгалтера Володимир-Волинського міськфінвідділу, а з 03 липня 1990 року по 31 серпня 2014 року (24 роки 01 місяць 29 днів) у Володимир-Волинському ОДПІ. 27 жовтня 1992 року ОСОБА_1 присвоєно звання «Радник податкової служби ІІІ рангу, 07 червня 1994 року прийнята присяга державного службовця, 28 жовтня 2004 року присвоєно спеціальне звання «Радник податкової служби ІІ рангу», 25 червня 2013 року присвоєно 11 ранг державного службовця, 26 грудня 2013 року присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІ рангу.

В той же час, із посиланням на те, що посадовим особам контролюючих органів згідно із статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону, ОСОБА_1 розпорядженням № 150634 від 06 вересня 2017 року було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Аналіз приведених у даному судовому рішенні правових норм дає підстави стверджувати про те, що висновки Володимир-Волинського ОУ ПФУ щодо відмови позивачу ОСОБА_1 є помилковими, а рішення № 150634 від 06 вересня 2017 року незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення уточнених позовних вимог ОСОБА_1 суд не погоджується лише із розрахунком її періоду роботи у органах державної податкової служби України, а потім Міндоходів, «з 03 липня 1990 року по 31 серпня 2014 року».

Як вказувалось вище, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а згідно записів у трудовій книжці позивача ОСОБА_1, вона працювала на різних посадах в органах колишньої державної податкової служби України, а потім Міндоходів, з 02 липня 1990 року по 26 серпня 2014 року. В той же час і вказаний стаж державної служби надає право призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» з дня її звернення до Володимир-Волинського ОУ ПФУ 04 вересня 2017 року.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України, суд присуджує всі здійсненні позивачем судові витрати з Державного бюджету України на його користь.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 17, 18, 70, 71, 158, 159, 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розпорядження № 150634 від 06 вересня 2017 року Володимир-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» - визнати неправомірним та скасувати.

Зобовязати Володимир-Волинське обєднане управління Пенсійного фонду України зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 02 липня 1990 року по 26 серпня 2014 року у органах державній податкової служби України, а потім Міндоходів, до стажу державної служби та призначити ОСОБА_1, пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року - з 04 вересня 2017 року.

У відповідності до вимог ч.1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України допустити негайне виконання рішення щодо призначення і виплати пенсії.

Стягнути із Державного бюджету на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. сплаченого нею судового збору.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер