Справа № 281/841/17
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/841/17
Провадження по справі № 2-а/281/247/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2017 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Гребенюка В.В.,

розглянувши в порядку скороченого провадження в смт. Лугини справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльністі та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року позивач звернувся до Лугинського районного суду Житомирської області із вказаним позовом в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому - позивачеві в повній сумі щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік у розмірі встановленому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України № 367-ХІV від 25.12.1998 року та зобов'зати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити в повному обсязі не виплачену щорічну разову грошову допомогу в розмірі 5360,00 грн., як учаснику бойових дій за 2017 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідач отримав копію ухвали про відкриття скороченого провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами.

17.11.2017 року до суду надійшли від Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації заперечення проти позову, в яких відповідач заперечує проти позову в повному обсязі через безпідставність останнього.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наступних підстав.

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії УБД №067752, виданим 17.02.2016 року та, відповідно, має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в тому числі, виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Встановлення законом того, що вказана допомога є разовою до 5 травня свідчить про те, що вона не є основним джерелом існування позивача.

Житомирським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, згідно довідки № 272/10 від 03.10.2017 року, ОСОБА_1 виплачено разову грошову допомогу до Дня Перемоги, як ветерану війни у розмірі 1200,00 грн. за 2017 рік.

Листом № 02/1836 від 03.10.2017 року відповідач повідомив позивача, що підстави для перерахунку виплаченої допомоги з огляду на положення п. 26 Прикінцевих положень БК України відсутні.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 за 2017 рік, окрім іншого, передбачена виплата учасникам бойових дій передбачена у розмірі 1200 гривень.

Згідно п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ із змінами, внесеними згідно із Законом № 1789-VIII від 20.12.2016) встановлено, що норми і положення ст.ст.12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. При цьому, рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. У вказаному рішенні Конституційного Суду України враховано положення актів міжнародного права. Так, згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004.

Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03.10.1997 у справі набуття чинності Конституцією України, зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обовязковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, за наявності декількох нормативно-правових актів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 у справі 1-11/2012 встановлено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та Законів України.

Відповідно до повноважень відповідача, як органу виконавчої влади нижчого рівня, департамент не нараховує розмір цієї щорічної допомоги, а лише здійснює її виплату. Для цього збирає списки ветеранів війни (від Міністерства оборони, Міністерства внутрішніх справ, Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Міністерства транспорту та зв'язку, Служби безпеки, Державної судової адміністрації, Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Державного департаменту з питань виконання покарань, Державної охорони, Державної податкової адміністрації, Адміністрації Державної прикордонної служби - щодо осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України; Пенсійного фонду України - щодо осіб, які перебувають на обліку в його органах.); формує виплатні відомості, відповідно до цих списків; відправляє їх до поштових відділень зв'язку або банківських установ; відкриває казначейські рахунки для отримання виділених Міністерством фінансів і Державним казначейством коштів на виплату допомоги для подальшого перерахунку їх одержувачам.

Наведене свідчить доведення відповідачем, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік була нарахована та виплачена позивачеві у розмірі 1200,00 грн., відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 в повному обсязі.

Доводи позову й додані до нього документи вищевикладеного висновку не спростовують, а від так, позовні вимоги не підлягають задоволенню через необгрунтованість.

Підстави для розподілу судових згідно до ст. 94 КАС України в даній справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 7-9, 11, 41, 69-71, 160-163, 183-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльністі та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя В.В. Гребенюк