Справа № 815/5462/17
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5462/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., суддів Стефанова С.О., Кравченко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, викладене у повідомленні від 28.09.2017; зобовязати відповідача прийняти до виконання виконавчий лист від 22.05.2017 № 815/7063/16 про визнання протиправним та скасування наказу заступника ОСОБА_2 юстиції України керівника апарату ОСОБА_3 «Про звільнення ОСОБА_1О.» № 5184/к від 14.11.2016 та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2017 його поновлено на посаді начальника ГТУЮ в Одеській області та зобовязано ГТУЮ в Одеській області нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 62185,20 грн. Виконавчий лист видано 22.05.2017, який 19.09.2017 позивач направив до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України. У відповідь листом від 28.09.2017 виконавчий лист повернутий без виконання з тієї підстави, що у виконавчому листі не зазначено, в якій частині необхідно виконати виконавчий документ. Зазначені дії виконавчої служби суттєво порушують права позивача, оскільки безпідставно залишають без виконання судове рішення, ухвалене на його користь, у звязку із чим позивач звернувся за судовим захистом із даним адміністративним позовом.

До суду з'явився представник позивача, який позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином; заперечення проти адміністративного позову не надав. Згідно наданого 22.11.2017 до канцелярії суду клопотання (вх. № 32005/17), розгляд справи просив відкласти, зважаючи на необхідність ознайомитися з матеріалами справи, яке визнано судом необґрунтованим та причини повторної неявки представника відповідача в судове засідання неповажними.

Так, відповідно до ч.4 ст.181 КАС України про подання позовної заяви суд повідомляє відповідача за допомогою кур'єра, телефону, факсу, електронної пошти чи іншого технічного засобу зв'язку не пізніше наступного дня після відкриття провадження у справі. Протягом одного дня з дня одержання такого повідомлення відповідач зобов'язаний отримати в суді копію позовної заяви та доданих до неї документів.

Копія ухвали про відкриття провадження по справі від 24.10.2017 направлена відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України факсом 25.10.2017 о 11:11 год. (за номером ), проте станом на 22.11.2017 представник відповідача з матеріалами справи не ознайомився. При цьому необхідність ознайомлення із матеріалами справи не виключає можливість явки до суду. У поданому 22.11.2017 до канцелярії суду клопотанні представник відповідача також не навів жодних підстав своєї неявки в судове засідання, у звязку із чим причини його неявки визнані судом неповажними.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 по справі № 815/7063/16 визнано протиправним та скасовано наказ заступника ОСОБА_2 юстиції України керівника апарату ОСОБА_3 «Про звільнення ОСОБА_1О.» №5184/к від 14.11.2016; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області; зобов'язано Головне територіальне управління юстиції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі суми 62 185,2 грн.

22.05.2017 Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 815/7063/16, який 19.09.2017 позивачем направлено до виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

У відповідь головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_4 направив повідомлення від 28.09.2017 № 54796665/24 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, пославшись на п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене повідомлення необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у звязку з наступним.

Зі змісту оскаржуваного повідомлення від 28.09.2017 № 54796665/24 вбачається, що підставою для повернення виконавчого листа без прийняття до виконання слугувало те, що в останньому не зазначено в якій частині необхідно виконати виконавчий документ.

Поряд із тим, резолютивна частина судового рішення, яка зазначена у виконавчому листі, викладена наступним чином: «Визнати протиправними та скасувати наказ заступника ОСОБА_2 юстиції України керівника апарату ОСОБА_3 «Про звільнення ОСОБА_1О.» №5184/к від 14.11.2016 року та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області.» (а.с. 9).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У виконавчому листі, виданим 22.05.2017 Одеським окружним адміністративним судом, зазначено конкретного боржника: Міністерство юстиції України, який повинен виконати рішення суду.

При цьому Міністерство юстиції України визначено відповідачем (боржником), оскільки судовим рішенням від 25.04.2017 по справі № 815/7063/16 визнано протиправним та скасовано наказ заступника ОСОБА_2 юстиції України керівника апарату ОСОБА_3 «Про звільнення ОСОБА_1О.» № 5184/к від 14.11.2016. До повноважень цього ж Міністерства також належить питання про поновлення позивача на раніше займаній посаді на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Скасування ж означеного акту індивідуальної дії здійснено безпосередньо судом і не потребує залучення органів виконавчої служби для його примусового виконання, оскільки відповідний акт втрачає чинність з набранням законної сили відповідним судовим рішенням.

Таким чином, примусовому виконанню за виконавчим листом № 815/7063/16, виданим 22.05.2017 Одеським окружним адміністративним судом, підлягає єдина частина судового рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області, боржником за яким є Міністерство юстиції України.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обовязкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Аргументація, зазначена державним виконавцем в оскаржуваному повідомлені від 28.09.2017 № 54796665/24 про повернення виконавчого листа без виконання, оцінюється судом критично, оскільки такі підстави для повернення виконавчого листа не відповідають вимогам законодавства та порушують законне право позивача на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Зі змісту виконавчого листа № 815/7063/16 цілком очевидно, яку дію дозволено виконувати органові виконавчої служби та хто є боржником за відповідним провадженням. При цьому скасування судом наказу про звільнення позивача не може вважатися дією, яку органові виконавчої служби дозволено вчиняти. В даному випадку суд вбачає очевидну схильність та твердий намір відповідача вдаватись до широкого спектру правових зловживань, що призводить до порушення базових принципів. Такий підхід суперечить ефективному правозастосуванню, яке, в свою чергу, покликано гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст.7 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є субєктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Зокрема, такого висновку дотримується Європейський суд з прав людини у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 23 січня 2014 року.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обовязку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України 21.10.2010 року № П-278/10.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз приписів КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

При викладених вище обставинах, враховуючи, що в силу вимог п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ було повернуто без прийняття до виконання, тобто останній не перебуває у розпорядження Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, суд вважає позовну вимогу про зобовязання відповідача прийняти до виконання виконавчий лист від 22.05.2017 № 815/7063/16 про визнання протиправним та скасування наказу заступника ОСОБА_2 юстиції України керівника апарату ОСОБА_3 «Про звільнення ОСОБА_1О.» № 5184/к від 14.11.2016 та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області - не підлягаючою до задоволення. При цьому суд додаткового враховує, що в іншому випадку такий судовий припис буде втручанням у дискреційні повноваження державного виконавця, який після отримання заяви про примусове виконання судового рішення, серед іншого, перевіряє дотримання цілої низки вимог до виконавчого документу. Однак зазначена обставина не позбавляє позивача права повторного звернення із відповідною заявою та виконавчим листом до органу державної виконавчої служби, який, в свою чергу, при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження, повинен врахувати викладені вище висновки суду.

Таким чином, за результатами зясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.128, 158-163, 181 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, викладене у повідомленні від 28.09.2017 № 54796665/24.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя І.В. Завальнюк

Суддя С.О. Стефанов

Суддя М.М. Кравченко