Справа № 127/15422/17
Суддя: Жмудь О. О.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/127/695/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2017 р. м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Жмудя О.О., при секретарі Бедрак М.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Никонюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_3 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови №543 від 19.05.2017 року.

Позов мотивований тим, що постанова №543 від 19.05.2017 року по справі про адміністративне правопорушення відносно неї є незаконною, необґрунтованою та безпідставною, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.ст. 11, 71 КАС України розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, вільності та свободи у поданні суду доказів в обґрунтування свої вимог та заперечень та доведенні перед судом в їх переконливості; однак, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доведення правомірності таких дій (бездіяльності) та рішень покладається на відповідача.

Судом встановлено, що в провадженні адміністративної комісії перебувала адміністративна справа щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 20.03.2017 року, складеного заступником начальника відділу КП «BMP Муніципальна поліція» Кулик О.С.

Оскаржуваною постановою встановлено, що ФОП ОСОБА_3, усвідомлюючи протиправний характер своєї дії, 20.03.2017 року, умисно на земельній ділянці по АДРЕСА_1, яка відповідно до державного акту надана для житлових потреб, розмістила тимчасову споруду з метою здійснення торгівельної діяльності, тобто використовувала земельну ділянку не за цільовим призначенням, чим вчинив(ла) правопорушення передбачене ст. 152 КУпАП - порушення правил благоустрою території населеного пункту, а саме: п.п. 4.2.13; 8.6.4 «Правил благоустрою міста Вінниці» і посягнула на встановлений громадський порядок. Тому останню притягнено до відповідальності за ст. 152 КУпАП.

Так, ст. 152 КУпАП визначає, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Асоціації власників жилих будинків «Форум» належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 площею 0,1855 га для житлових потреб. Цільове призначення земельної ділянки: житлової забудови та громадського призначення. (а.с. 14, 15)

Оскільки позивач як ФОП використовує транспортний засіб - причіп на території земельної ділянки, що належить Асоціації власників жилих будинків «Форум», між ФОП ОСОБА_3 та Асоціацією власників жилих будинків «Форум» в особі її голови Лещенко О.Г. було укладено договір про встановлення земельного сервітуту терміном дії на 1 рік для розміщення на відповідній земельній ділянці транспортного засобу для комерційного використання. Необхідність укладання договору сервітуту обґрунтована листом Управління земельних ресурсів міської ради (лист додається).

Відповідно до Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Асоціацією власників «Форум» було розроблено проект землеустрою щодо зміни функціонального використання земельної ділянки, яким передбачено використання земельної ділянки для змішаного використання (житлові потреби та комерційне використання). Отже, позивачем, як ФОП здійснюється використання земельної ділянки асоціації власників «Форум» в межах функціонального використання визначеного документацією із землеустрою відповідно до укладеного договору про встановлення земельного сервітуту від 12.09.2016 року.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення об'єктивну сторону адміністративного правопорушення складає використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та самовільне розміщення тимчасових споруд. Згідно вимог ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівною діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів". Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно із п. 1.3. «Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіонбуду 21.10.2011 року № 244 Тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. 1.6. Комплексна схема розміщення ТС та архітип розробляються за рішенням сільської, селищної, міської, районної ради суб'єктом господарювання, який має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, та затверджуються рішенням (розпорядженням, наказом) виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації. Розроблення комплексної схеми розміщення ТС та архітипу здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством. 1.7. Розміщення окремих ТС здійснюється згідно з цим Порядком.

Відповідно до «Порядку використання об'єктів благоустрою для здійснення торгівельної діяльності з пересувних об'єктів сезонної торгівлі, пунктів сезонної торгівлі та проведення ярмарків у м. Вінниці» затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради 26.02.2015 року № 438 (П.П. 2.1,2.2.1) Пересувний об'єкт сезонної торгівлі - засіб пересувної мережі (автомагазини, автокафе, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи) з якого здійснюється роздрібна торгівля та/або надання послуг. У випадках розташування пересувного об'єкту торгівлі або сфери послуг на прибудинковій території, до заяви необхідно додати письмову згоду підприємства балансоутримувача даної території (ЖЕО, ОСББ та ін.) Так, у відповідності до п. 1.5 Правил уповноваженим органом відповідно до цього Порядку є Департамент адміністративних послуг міської ради. Листом департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 08.06.2015 року було зазначено, що ведення господарської діяльності даного виду (розташування пересувного об'єкту сезонної торгівлі з надання послуг мобільного харчування) на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності асоціації не потребує погодження департаменту і є можливе за умови дотримання передбачених ЗК України норм та використання земельної ділянки.

Отже, відповідачем не надано правової оцінки термінам та помилково ототожнено «тимчасова споруда торгівельного типу» з «пересувним об'єктом сезонної торгівлі - автопричепом» на якій паспорт прив'язки не виготовляється. Крім того, позивач здійснює використання фургону ізотермічного - С згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_2. У той же час, п. 4.2.13. Рішення Вінницької міської ради від 01.03.2011 року № 104 «Про затвердження Правил благоустрою території міста Вінниці» забороняється розташовувати об'єкти торгівлі, громадського харчування, побутових послуг та розваг, в тому числі в малих архітектурних формах на територіях об'єктів благоустрою виключно за погодженням із відповідними органами державного санітарно-епідеміологічного нагляду, органами екологічної безпеки, відповідними виконавчими органами міської ради. Пунктом 8.6.4. забороняється розміщення та діяльність об'єктів у сфері торгівлі, громадського харчування, послуг та побуту без наявності відповідних погоджень та дозвільних документів, визначених цими Правилами та діючим законодавством.

Відповідно до частини першої статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно із вимогами статті 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», частини першої статті 19 Закону України "Про охорону земель», абзацу четвертого пункту 5-1 пункту 7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії і кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01. 2015 року № 15, Положень про територіальні органи Держгеокадастру затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, тому даний держаний орган є повноважним щодо вирішення питання про самовільне використання земельних ділянок, чи використання їх не за цільовим призначенням.

Так, згідно акту перевірки складеного головним управлінням Держгеокадстру у Вінницькій області від 22.03.2017 року порушень щодо нецільового використання земельної ділянки не виявлено.

Частиною 2 статті 21 Закону України від 06.09.2005 року № 2807-ІУ «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою.

Пункт 15.10 Правил дорожнього руху, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 містить перелік обмежень щодо місць стоянки транспортних засобів, зокрема: у місцях, де заборонена зупинка, на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками), на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м, ближче 50 м від залізничних переїздів, поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху, у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів, ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства, на газонах. Розділом 15 Правил дорожнього руху встановлено ряд інших вимог та обмежень до паркування та стоянки. Правила дорожнього руху не містять спеціальних обмежень до використання землевласниками своїх приватних земельних ділянок.

У той же час право власності на землю гарантується Конституцією України, та набувається і здійснюється відповідно до ряду законів, що регулюють земельні відносини. Власниками землі (земельних ділянок) можуть бути громадяни України - фізичні особи; юридичні особи, держава, територіальні громади. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Стаття 55 Конституції України встановлює, що «Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань».

Земельним кодексом України (глава 23) передбачено, що Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, тощо.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно із ст. 41 КУ ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження.

Таким чином, на земельній ділянці (кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 площею 0,1855 га для житлових потреб) головою Асоціації власників жилих будинків «Форум» здійснено стоянку транспортних засобів, та надано можливість ФОП ОСОБА_3 здійснювати користування фургону ізотермічного - С, що будь яким чином не порушує прав Вінницької міської ради.

Щодо підстав для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст.152 КУпАП слід зазначити, що у відповідності до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Згідно із ст. 247 КупАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КупАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, постанова № 543 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради від 19.05.2017 року є незаконною, оскільки відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже, відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями свідків подій.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а також ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У правовідносинах, які склались між сторонами, відповідачем було порушено принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, так як не було всебічно, повно і об'єктивно з'ясовано обставин справи, та не вирішено її в точній відповідності з законом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач не довів правомірність свого рішення, підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 33, 96, 164-1, 165-1, 234-2, 245, 255, 276, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 8, 18, 69, 70, 159-162, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ФОП ОСОБА_3 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову №543 від 19.05.2017 року про притягнення ФОП ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 850, 00 гривень.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ФОП ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП закрити, у зв'язку із скасуванням постанови, яка встановлювала адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 186 КАС України апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області до Вінницького апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.О. Жмудь