Справа № 425/2909/17
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2017 Провадження №2-а/425/175/17

Справа №425/2909/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Гайворонська І.В., за участю позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне, сержанта поліції, ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а також про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне ОСОБА_2, яким просив постанову про визнання його винним в скоєні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, визнати незаконною і скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити, за відсутності в його діях складу правопорушення.

У призначений день та час судового засідання, для розгляду справи по суті прибув позивач. Відповідач не зявився, просив справу розглянути без його участі, правом на надання письмових заперечень, не скористався.

Позиція позивача, з урахуванням наданих ним пояснень, полягала у тому, що він, дійсно, 04 листопада 2017 року, приблизно о 13 годині 40 хвилин, без ввімкненого ближнього світла фар, керуючи своїм транспортним засобом у вигляді автомобіля марки «Ford» моделі «Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався трасою Р-66 поза населеним пунктом. І, вважаючи, що таке діяння є порушенням підпункту 9.8 Правил дорожнього руху, відповідач склав постанову, якою визнав позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та наклав штраф у розмірі 425 гривень. Але позивач вважає це незаконним, оскільки ця норма права передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами тільки при початку руху або зміні його напрямку. А його звинуватили у порушенні правил користування цими приладами безпосередньо під час руху, що являється складом іншого адміністративного правопорушення, зокрема передбаченого статею 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як інше порушення правил дорожнього руху, за вчинення якого, до водія може бути винесено лише попередження. Як наслідок, просить постанову визнати незаконною і скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити, за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Позиція відповідача, яка вказана у постанові в справі про адміністративне правопорушення від 04 листопада 2017 року (серія АР №237346), що складена відносно позивача, полягає у тому, що 04 листопада 2017 року позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене саме частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, за що на нього було накладеного адміністративне стягнення у вигляду штрафу.

А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:

Четвертого листопада 2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи транспортним засобом у вигляді автомобіля марки «Ford» моделі «Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався трасою Р-66 і почавши рух поза населеним пунктом, не ввімкнув ближнього світла фар, та продовжив рух у такому режимі трасою Р-66, де біля села Воєводівка був зупинений ОСОБА_2, інспектором патрульної поліції роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному, який представившись повідомив ОСОБА_3 про причини його зупинки (а.с.3,4,5,12, пояснення позивача).

Зокрема, ОСОБА_3 було повідомлено про те, що він рухався на автомобілі, поза населеним пунктом, без ввімкненого ближнього світла фар, чим порушив підпункт 9.8. Правил дорожнього руху (а.с.3,4,12, пояснення позивача).

І, ознайомивши ОСОБА_3 з його правами, інспектор, розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1, склав постанову (серія АР №237346), якою визнав останнього винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та наклав штраф у розмірі 425 (чотириста двадцять пять) гривень (а.с.4,12, пояснення позивача).

ОСОБА_1, не оспорюючи фактичні обставини свого діяння, оскаржив вказану постанову шляхом подання адміністративного позову до Рубіжанського міського суду Луганської області, оскільки вважає, що його діяння є складом іншого адміністративного правопорушення, а складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у його діяння, не має (а.с.3, пояснення позивача).

Тож, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодився із рішенням субєкта владних повноважень в особі інспектора патрульної поліції роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному ОСОБА_2, який притягнув позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, з кваліфікацією вчиненого діяння за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Для вирішення спору, враховуючи визначені судом правовідносини, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами другою і третьою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У справах щодо оскарження рішень суб'єкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони з дотриманням умов, що передбачені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на письмові докази, які є в матеріалах справи, суд вважає доведеним факт того, що інспектором патрульної поліції роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному ОСОБА_2 при прийнятті постанови (серія АР №237346), якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 (чотириста двадцять пять) гривень, умови, що передбачені частиною третьою статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України, були дотримані у повному обсязі.

Зокрема, оскільки відповідач прийняв постанову на підставі, у межах повноважень та у спосіб, як це передбачено частиною другою статті 6, статтею 19, частиною другою статті 120 Конституції України; частиною 1 статті 2, статтею 3, Розділом ІІ, статтею 23, статтями 29-33,35,40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIIІ; пунктом 2 Розділу І, пунктами 2 і 4 Розділу ІІ, пунктом 1 Розділу ІІІ «Положення про патрульну службу МВС», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року №796; пунктом 4 Розділу І, пунктами 2,5 Розділу ІІІ, Розділом ІV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395; частиною 2 статті 7, статтями 9-12,17-24,27,33-38, частиною 2 статті 122, пунктом пятим частини першої статті 213, статтями 217, 222, положеннями статей глави 18, статтями 258, 268, положеннями статей глав 21-23 КУпАП; використовуючи повноваження з метою для якої ці повноваження надані; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для правильного розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 та прийняття постанови за наслідками її розгляду, які передбачені статтями 9-13, 17-24, 27, 33-38, положеннями глави 18, статтями 278-280 КУпАП; неупереджено; добросовісно; розсудливо; своєчасно; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ОСОБА_3 і цілями, на досягнення яких спрямована прийнята постанова; з врахуванням права ОСОБА_3 на участь у процесі розгляду його адміністративної справи та прийняття постанови.

Також суд враховує, що жодних аргументів і доказів, що підтверджують порушення відповідачем процедури розгляду справи та прийняття постанови, позивачем не надано і не доведено.

Оцінюючи доводи позивача про неправильну кваліфікацію відповідачем вчиненого ним діяння, суд виходить з наступного.

Дійсно, положення частини 2 статті 122 КУпАП передбачають, що порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень абзацу 8 пункту 9.8. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, з 01 жовтня по 01 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

Згідно з положеннями пункту 1.10. цих же правил, денні ходові вогні це зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Визначення поняття ближнє світло фар вказані правила не містять, проте з огляду на положення пункту 9.8. правил, ввімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби здійснюється під час руху механічних транспортних засобів, з метою позначення транспортного засобу, що рухається.

Отже, використовуючи при застосуванні наведених норм права метод системного тлумачення, суд дійшов висновку, що ближнє світло фар при необхідності його застосування замість денних ходових вогнів, буде виконувати ту саму функцію, що і денні ходові вогні, тобто покращувати видимість механічного транспортного засобу під час його руху у світлий час доби, виступаючи при цьому зовнішнім освітлювальним приладом білого кольору.

Тому, не ввімкнення водієм механічного транспортного засобу з 01 жовтня по 01 травня поза населеними пунктами денних ходових вогнів, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнього світла фар, при початку руху поза неселеними пунктами, рівно як і подальший рух водіїв на механічних транспортних засобах поза населеними пунктами без ввімкнених денних ходових вогнів чи ближнього світла фар є порушенням водіями механічних транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого саме частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки таке правопорушення має триваючий характер.

І суд не має сумнівів у цьому через те, що триваючим правопорушенням є проступок, пов'язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов'язку, передбаченого правовою нормою, який припиняється або виконанням регламентованого обов'язку, або притягненням винної у невиконанні цього обов`язку особи до відповідальності. Тобто триваюче правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якусь певну дію чи допустила бездіяльність, перебуває у стані безперервного продовження такого діяння. Це діяння безперервно порушує закон протягом певного часу. І увесь цей час, винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невчиненої дії чи допущеної бездіяльності.

Тому, якщо водій транспортного засобу, почав рух поза неселеним пунктом не ввімкнувши денні ходові вогні або ближнє світло фар, він вже вчинив означене вище адміністративне правопорушення, і продовжуючи рух у такому режимі, водій продовжує його вчиняти. І констатація інспектором саме такого факту, вже є достатнім аби говорити про правильність здійсненої ним кваліфікації вчиненого водієм діяння, за виключенням випадків коли водій виконав обов`язок щодо ввімкнення денних ходових вогнів (або ближнього світла фар) при початку руху поза неселеним пунктом, але у дорозі, відповідній прилад перестав виконувати свою функцію з незалежних від водія причин, які він не міг передбачити, а у випадку виявлення - не міг виправити. Але у такому разі, зігдно підпункту в) пункту 9.9. Правил дорожнього руху, водій повинен був вжити ряд попереджувальних інших учасників дорожнього руху заходів, зокрема рухатись з ввімкненою аварійною світловою сигналізацією.

У судовому засіданні позивач стверджував про те, що в конструкції його автомобіля денні ходові вогні не передбачені, але не заперечував проти того, що він не ввімкнув ближнє світло фар на своєму автомобілі, коли почав рух поза населеним пунктом, як не заперечував і того, що при його зупинці відповідачем він знав про те, що їде без ввімкненого ближнього світла фар. Будь-яких аргументів та доказів, що їх підтверджують відносно наявності технічних проблем у його автомобіля, та вчинення ним дій, передбачених підпунктом в) пункту 9.9. Правил дорожнього руху, позивачем також не надано.

Разом з цим, доводи позивача про те, що частина 2 статті 122 КУпАП передбачає складом адміністративного правопорушення тільки не ввімкнення денних ходових вогнів або ближнього світла фар при початку руху поза населеним пунктом, є помилковим, як вже вказувалось через те, що таке правопорушення є триваючим. А також тому, що інше застосування правила дорожнього руху, передбаченого підпунктом 9.8. Правил дорожнього руху, призводило б до того, що водії, які порушують вказане правило при початку руху поза населеними пунктами, несли б відповідальність за частиною 2 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу, а водії, що продовжують свій рух поза населеними пунктами порушуючи те ж саме правило користування зовнішніми освітлювальними приладами, несли б відповідальність за частиною 1 статті 125 КУпАП у вигляді попередження.

Тобто, інше тлумачення підпункту 9.8. Правил дорожнього руху та частини 2 статті 122 КУпАП призводило б до того, що за одне й те саме порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, водії притягувались би до адміністративної відповідальності, з накладенням різних видів адміністративних стягнень, що є несправедливим та не передбачено ні частиною 2 статті 122, ні статтею 125 КУпАП.

Тож підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає що постанова, яку оскаржує позивач є правомірною, і підстав для її скасування не має.

Що стосується вимог позивача про закриття провадження у справі, то тут суд виходить з такого.

Державна влада, в силу приписів частини 1 статті 6 Конституції України, здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

При цьому, з огляду на положення частини 1 статті 124 Основного закону, суди здійснюють виключно одну функцію правосуддя. А розгляд справ про адміністративні правопорушення і щодо частини 1 статті 122 і щодо статті 125 КУпАП, згідно з положеннями статті 222 КУпАП, як вже вказувалось, віднесено до компетенції органів виконавчої влади, зокрема працівників органів і підрозділів Національної поліції України, які мають спеціальні звання, а не до компетенції суду.

А тому вирішити судом питання щодо закриття чи не закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, означало б втручання суду у компетенцію іншого органу державної влади, та порушення судом положень Конституції України, чого суд допустити не може.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, серія АР №237346 від 04 листопада 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також про закриття справи про адміністративне правопорушення, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, - задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 1,2,5-7,17-20,23,69-72,122-154,158-163,167,171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне, сержанта поліції, ОСОБА_2 про визнання не законної та скасування постанови (серія АР №237346) від 04 листопада 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, а також про закриття справи про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, - відмовити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат не проводити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя Д.С. Коваленко