Справа № 802/803/17-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 листопада 2017 р. Справа № 802/803/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка І.В.,

представника позивача: Кудельської В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"

до: Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

про: скасування постанови в частині,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування постанови в частині.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно відповідно до оскаржуваного рішення, не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив позивача як заставодержателя про накладення такого арешту на предмет іпотеки та не роз'яснив право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Як зазначає позивач, ТОВ "Кей-Колект" не є стягувачем за виконавчим провадженням, у межах якого накладений арешт на предмет іпотеки, водночас існування такого арешту унеможливлює реалізацію ним (позивачем) свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. Відтак, предмет іпотеки має бути звільнений з-під арешту шляхом ухвалення рішення про скасування постанови у частині накладення арешту.

Представник ТОВ "Кей-Колект" у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити повністю з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача та треті особи у судове засідання не прибули, про час, дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином. що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд установив, що 28.11.2006 ОСОБА_2 уклав з АКІБ "УкрСиббанк" кредитний договір № 0.

За умовами договору банк зобов'язується надати позичальнику (ОСОБА_2.), а позичальник прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у формі кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнює 37500 дол. США, еквівалентом 189375 грн. за курсом Національного банку України на день укладання договору.

У забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором №0 від 28.11.2006 був укладений іпотечний договір від 28.11.2006 між ОСОБА_2, за участю майнових поручителів: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, та АКІБ "УкрСиббанк".

За умовами іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту №0 від 28.11.2006 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

На підставі вказаного договору іпотеки до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 12.06.2008 приватним нотаріусом першої Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 зареєстровано обтяження - заборону на нерухоме майно: 1/4 квартири АДРЕСА_1.

12.12.2011 АКІБ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей-Колект" відповідно до договору факторингу № 1 свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором №0 від 28.11.2006.

Разом з цим, 19.04.2017 позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 28.11.2006, накладено арешт Вишенським ВДВС Вінницького МУЮ відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 640891 від 05.06.2008, що є предметом оскарження в цій справі.

Надаючи правову оцінку відносинам, які були досліджені в процесі розгляду адміністративної справи, суд брав до уваги такі положення матеріального законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 66-XIV (тут і далі в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону № 606-XIV визначає, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (абзац другий частини другої статті 5 Закону № 606-XIV).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону № 606-XIV державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Положеннями ст. 52 Закону № 606-XIV визначений порядок звернення стягнення на заставлене майно. Так, стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеної у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника.

У разі коли коштів, одержаних від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, виконавчий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, визначеному пунктом 6 частини першої статті 40 цього Закону.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі:

виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Реалізація заставленого майна провадиться в порядку, встановленому цим Законом.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку"

В розумінні статті 1 "Про іпотеку" (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 3 Закону № 898-IV у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Частиною 2 ст. 1 Закону України "Про заставу" передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, право заставодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється статтею 20 Закону України "Про заставу".

Аналогічні положення містяться у ст. 572 Цивільного кодексу України, згідно з якою в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, за наявності договору іпотеки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, має право, у разі не виконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у його листі від 01.02.2015 "Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна" чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки.

Водночас накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

При цьому, як уже зазначалося, про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження предмету іпотеки зареєстровано 12.06.2008, в той час як оскаржувана постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Вишенський ВДВС МУЮ прийняв 05.06.2008, тобто вже після реєстрації обтяження квартири АДРЕСА_1 іпотекою.

Встановлено, що виконавче провадження № 640891, у межах якого прийнята оскаржувана постанова від 05.06.2008, відкрите з примусового виконання виконавчого листа № 2-220, що виданий 19.06.2007 Ладижинським міським судом Вінницької області про стягнення на користь ОСОБА_7 зі ОСОБА_3 заборгованості з аліментів та додаткових витрат на утримання дитини частини заборгованості.

На ухвалу суду від 19.05.2017 про витребування матеріалів виконавчого провадження № 640891 відповідач листом від 16.08.2017 № 53054/15.26-25/12 повідомив, що вказане виконавче провадження знищене, надавши акт від 28.02.2014 про вилучення виконавчих проваджень для знищення.

Відтак, незважаючи на вжиття судом всіх заходів щодо витребування у відповідача матеріалів виконавчого провадження № 640891, у межах якого прийнята оскаржувана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 640891 від 05.06.2008 в частині накладення арешту на майно, а саме на 1/4 квартири АДРЕСА_1, суд позбавлений можливості встановити всі обставини винесення зазначеної постанови.

Разом з тим, наявність вказаного рішення підтверджується витягом з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.04.2017.

Доказів того, що накладаючи арешт на нерухоме майно відповідно до оскаржуваного рішення, державний реєстратор пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна, повідомив позивача як заставодержателя про накладення такого арешту на предмет іпотеки та роз'яснив право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту до суду не надано. Твердження позивача щодо неповідомлення державним виконавцем заставодержателя про накладення арешту на предмет іпотеки відповідно до постанови від 05.06.2008 відповідачем не спростоване.

З огляду на викладене суд погоджується з доводами позивача, що існування арешту, який накладений на предмет іпотеки, унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. А відтак належним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах буде скасування постанови Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 640891 від 05.06.2008 в частині накладення арешту на майно, а саме на 1/4 квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Із системного аналізу вищевикладених норм та з'ясованих судом обставин суд дійшов висновку, що позов ТОВ "Кей-Колект" підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 640891 від 05.06.2008 в частині накладення арешту на майно, а саме на 1/4 квартири АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович