Справа № 554/18182/14-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 р. Справа № 554/18182/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: П'янової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 08.09.2017 по справі № 554/18182/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Октябрського районного суду м. Полтава з заявою до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій в порядку ст. 267 КАС України, в якій просила суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та визнати протиправними дії начальника Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не здійснення перерахунку та індексації розміру пенсії, припинення виплати пенсії з 01.08.2015 року при виконанні постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 у справі № 554/18182/14-а.

Заява вмотивована тим, що відповідач протиправно не виконав постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 по справі № 554/18182/14-а в повному обсязі через закінчення терміну дії її закордонного паспорта.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 08.09.2017 у задоволенні заяви ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій в порядку ст. 267 КАС України відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, якою визнати протиправними дії начальника Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не здійснення перерахунку та індексації розміру пенсії, припинення виплати пенсії з 01.08.2015 року при виконанні постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 у справі № 554/18182/14-а.

Відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу, виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що ухвала суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні заяви позивача та оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Просить розгляд справи проводити без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 в грудні 2014 року звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до управління Пенсійного фонду України в Октябрському районі м. Полтави, в якому просила суд визнати протиправною бездіяльність дії управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві щодо не поновлення виплати пенсії за віком; зобов'язати управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві поновити виплату пенсії за віком з 21.08.2011 року в розмірах відповідно чинного законодавства.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2015 адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві задоволено частково.

Визнано бездіяльність управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1, яка постійно проживає за межами України - в Державі Ізраїль, протиправною.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві поновити та виплачувати з 21 серпня 2014 року пенсію за віком ОСОБА_1, яка постійно проживає за межами України - в Державі Ізраїль.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2015 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві залишено без задоволення. Постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2015 по справі № 554/18182/14-а залишено без змін.

Згідно довідки № 1594 від 22.09.2015 року, виданої Октябрським УПФУ, ОСОБА_1 з серпня 2014 року по липень 2015 року виплачувалась пенсія по 150 грн. щомісячно (а.с.160).

15.05.2017 року за вихідним № 290/с-17 відповідачем надіслано лист представнику позивача ОСОБА_1, яким повідомлено, що пенсію ОСОБА_1 виплачено по 01.08.2016 та надалі виплату припинено, у зв'язку з закінченням терміну дії її паспорту. Крім того, зазначено, що для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до відповідача із заявою для поновлення виплати пенсії (а. с. 165).

Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо припинення виплати їй пенсії, позивачка звернулася до суду в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що закінчення терміну дії паспорту громадянина України не позбавляє громадянина України гарантованих прав, не ставить особу у положення коли він позбавляється громадянства. Однак, з матеріалів справи не вбачається, що позивачка особисто чи через її представника в установлений законодавством термін (через кожний рік дії його довіреності) звертались до відповідача із заявою з відповідними додатками про поновлення раніше призначеної пенсії, тому її вимоги не доведені і задоволенню не підлягають.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень та його форми унормовано ст. 267 КАС України,

Даною статтею законодавчо визначено дві процесуальні форми контролю суду за виконанням рішень в адміністративних справах: судовий контроль за ініціативою суду (ч.1 ст.267 КАСУ країни) та судовий контроль за ініціативою осіб, які беруть участь у справі чи інших зацікавлених осіб.

Зокрема, ч. 9 ст. 267 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви встановлені абзацом 2 ч. 9 ст. 267 КАС України.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання постановою законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день отримання виконавчого листа та пред'явлення його до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом (абзац 3 ч. 9 ст. 267 КАС України).

До заяви додаються докази її надсилання рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення відповідачам і третім особам не раніше семи робочих днів до дня подання заяви до суду (абзац 4 ч. 9 ст. 267 КАС України).

Заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дня її підписання. У разі якщо заява подається представником, у ній зазначаються ім'я представника, його поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі.

Одночасно із заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника (абзац 5 ч. 9 ст. 267 КАС України).

Крім того, абзацом 6 ч. 9 ст. 267 КАС України унормовано, що таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду із заявою в порядку частини 9 статті 267 КАС України слугували дії відповідача щодо припинення з 01.08.2016 виплати пенсії, поновленої на виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2015, та виплата такої пенсії по 150 грн. щомісячно.

Статтею 14 КАС України передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Вищенаведене кореспондується зі статтею 255 КАС України, відповідно до якої постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Колегія суддів зазначає, що постанова Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2015 набрала законної сили та підлягає обов'язковому виконанню, а тому вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати пенсії на виконання вищевказаного судового рішення охоплюються сферою дії ст. 267 КАС України.

Аналогічні висновки викладено в ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.03.2017 по справі 554/33/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 05.01.2017 за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якій колегія суддів дійшла висновку про можливість забезпечення виконання судового рішення по справі відповідно до правил ч. 9 ст. 267 КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачка має право на звернення до суду в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України, оскільки наявні спірні питання щодо належного виконання суб'єктом владних повноважень покладених на нього зобов'язань за судовим рішенням.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що закінчення терміну дії паспорту громадянина України не позбавляє громадянина України гарантованих прав, не ставить особу у положення коли він позбавляється громадянства. Однак, з матеріалів справи не вбачається, що позивачка особисто чи через її представника в установлений законодавством термін (через кожний рік дії його довіреності) звертались до відповідача із заявою з відповідними додатками про поновлення раніше призначеної пенсії.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції грунтується на неповному з'ясуванні всіх обставин справи.

Статтею 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (частина перша статті).

Пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності (частина друга статті).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846) затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 1.5 вказаного Порядку заява про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, також в інших випадках, передбачених законом.

З наведених вище норм можна дійти висновку, що у разі, коли пенсіонер бажає отримувати пенсію за довіреністю, термін дії якої більше одного року, то він зобов'язаний через кожний рік дії такої довіреності подавати особисто або через свого законного представника до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, відповідну заяву про виплату пенсії за довіреністю. За відсутності особистого звернення пенсіонера виплата пенсії припиняється.

Разом із тим, в матеріалах пенсійної справи, копія якої на запит суду апеляційної інстанції долучена до матеріалів справи, відсутні відомості щодо виплати пенсії ОСОБА_1 за довіреністю. Виплата пенсії позивачці проводилася на її картковий рахунок відкритий в установі банку.

Крім того, з матеріалів пенсійної справи вбачається, що виплату пенсії припинено не через закінчення терміну дії довіреності, а через закінчення терміну дії закордонного паспорту позивачки.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції не дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи.

Колегія суддів вважає дії відповідача щодо припинення виплати пенсії через закінчення терміну дії паспорту громадянина України, які вчинені в межах виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 у справі № 554/18182/14-а, неправомірними.

Відповідно до п. 2 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 року № 719-V паспорт - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном.

Згідно ст. 1, ст. 2, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається. Документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється на період до десяти років з можливістю продовження на такий же термін. Продовження терміну дії паспорта провадиться у порядку, встановленому для оформлення його видачі.

Колегія суддів зазначає, що закінчення терміну дії паспорту громадянина України не позбавляє громадянина України гарантованих прав, не ставить особу у положення коли він позбавляється громадянства. Закінчення дії паспорту не робить такий паспорт нечинним, тому відсутні підстави для припинення виплати пенсії ОСОБА_1

Таким чином дії Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення виплати пенсії з 01.08.2016 при виконанні постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 у справі № 554/18182/14-а з вказаних вище підстав є неправомірними.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області стосовно нездійснення перерахунку та індексації розміру пенсії при виконанні постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 у справі № 554/18182/14-а, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції взагалі не були розглянуті вказані вимоги, а тому зважає на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 у справі № 554/18182/14-а відповідачем було поновлено виплату пенсії в розмірі, що був встановлений на момент припинення виплати пенсії - 150 грн. Виплата пенсії проводилася до 01.08.2016 у вказаному фіксованому розмірі без підвищень, перерахунків та індексації пенсії.

При цьому з розпоряджень по пенсійній справі ОСОБА_1 вбачається, що за умови виплати пенсії з урахуванням наступних перерахунків, в тому числі з підстав збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до вимог чинного законодавства, та індексації пенсії, розмір пенсії становив би на 31.07.2016 - 1185,50 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати.

Судовими рішеннями встановлено, що позивачка, як громадянка України, має право на поновлення виплати пенсії, а тому виплата та перерахунок вказаної пенсії повинен здійснюватися за правилами ст. 42 вказаного вище Закону.

Колегія суддів вважає, що виплата позивачці пенсії без урахування всіх перерахунків зі збільшенням прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність, інших перерахунків, що передбачають підвищення та осучаснення розміру пенсії, індексації пенсі суперечить Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про індексацію грошових доходів громадян".

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про протиправність таких дій відповідача, а тому вважає обгрунтованими заявлені позивачем вимоги в порядку ст. 267 КАС України.

Статтею 13 Конвенції з прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-ІУ від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді практику Суду як джерело права.

У "пілотному" рішенні Європейського Суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) зазначено, що Комітет Ради Європи висловлює особливу занепокоєність у зв'язку з тим, що, незважаючи на цілий ряд законодавчих та інших важливих ініціатив, до яких неодноразово приверталася увага Комітету міністрів, поки що досить мало зроблено для того, щоб подолати існуючу структурну проблему невиконання рішень національних судів. Стаття 13 Конвенції прямо виражає обов'язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (справа "Кудла проти Польщі" N 30210/96, п. 152, ЕСНК 2000-ХІ). Зміст зобов'язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

Європейський суд з прав людини у справі "Лізанец проти України" від 31 травня 2007 року (заява N 6725/03) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (рішення у справі "Метаксас проти Греції", N 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

Враховуючи встановлені обставини справи, відповідну практику Європейського суду з прав людини та нормативно-правове обгрунтування, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права та неповно встановив обставини справи, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення заяви ОСОБА_1

Відповідно до ч. 10 ст. 267 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу. Така постанова може бути оскаржена лише в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 08.09.2017 по справі № 554/18182/14-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати протиправними дії Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не здійснення перерахунку та індексації розміру пенсії, припинення виплати пенсії з 01.08.2016 при виконанні постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 19.01.2014 у справі № 554/18182/14-а.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч. 10 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Пянова Я.В. Зеленський В.В.
Повний текст постанови виготовлений 21.11.2017.