Справа № 492/1295/17
Суддя: Черевата В. І.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 492/1295/17
У Х В А Л А

Іменем України

про закриття провадження у справі

23 листопада 2017 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: судді Череватої В.І., при секретарі Каширній О.Г., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Арцизької міської ради Одеської області про визнання нечинним рішення органу місцевого самоврядування,

встановив:

ФОП ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати нечинним рішення органу місцевого самоврядування № 730-VII від 22.09.2017 року яким відхилено проект рішення «Про продовження терміну дії договору особистого строкового сервітуту для обслуговування групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 в м. Арциз по вул. Трудова (шиномонтаж)» (а.с. 42). В обґрунтування поданого адміністративного позову ФОП ОСОБА_3 посилається на те, що 25.09.2014 року рішенням відповідача № 1825- VI їй надано дозвіл на розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності по вул. Леніна (в наявний час Трудова) кут вул. 28 Червня в м. Арциз Одеської області. У звязку з таким рішенням їй видано паспорт привязки тимчасової споруди дійсний до 01.10.2017 року, а 01.10.2014 року з відповідачем укладено договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди. У вересні 2017 року строк дії паспорту привязки тимчасової споруди продовжено до 11.09.2022 року. 31.07.2017 року позивачка звернулася до відповідача відповідно до п. 2.3. договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди із заявою про намір продовжити строк дії договору на три роки. У звязку з поданням такої заяви 22.09.2017 року на пленарне засідання Арцизької міської ради Одеської області внесено проект рішення «Про продовження терміну дії договору особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 в м. Арциз по вул. Трудова (шиномонтаж)». Однак 22.09.2017 року Арцизька міська рада Одеської області не підтримала запропонований проект рішення, відхиливши його та відмовивши в задоволенні заяви позивачки. За переконанням позивачки таке рішення відповідача є незаконним виходячи з того, що позивачкою отриманий дозвіл на розміщення групи тимчасових споруд на підставі рішення міськради №1825- VI від 25.09.2014 року, нею оформлено діючий паспорт привязки тимчасових споруд зі строком дії до 11.09.2022 року, заяву про продовження строку дії договору подано у встановлені договором строки, а тому законні підстави для відмови у задоволенні заяви про продовження строку дії договору відсутні, а відмова міської ради та відхилення проекту рішення порушує як права позивачки на здійснення підприємницької діяльності так права місцевої громади.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 29 листопада 2016 року, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, з підстав, що викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 23 березня 2017 року, у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав, вважаючи їх необґрунтованими просив суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що провадження у справі слід закрити з наступних підстав.

Так, виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, Глави 30 ЦК України, статті 148 ГК України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197, 283 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України слідує, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, в даному конкретному випадку, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК України підвідомчі господарським судам.

За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Як встановлено судом та видно з матеріалів справи відповідачем у цій справі відповідним рішенням ради відмовлено позивачу у продовженні договору особистого строкового сервітуту для обслуговування групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, отже приймаючи цей акт відповідач у справі реалізував свої повноваження як власника земельної ділянки, яка перебувала у користуванні позивача, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд прийшов до переконання, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач, як власник землі, вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому у користування земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення, тому позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких умов суд приходить до висновку, що вирішення даного спору не належить до юрисдикції адміністративного суду, його розгляд повинен здійснюватися в порядку господарського судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа N 21-493а14) та від 9 грудня 2014 року (справа N 21-308а14).

Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже у звязку з викладеним суд вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Разом із тим, в силу положень ч. 2 ст. 157 КАС України суд вважає за необхідне роз'яснити позивачеві розгляд таких справ віднесено до юрисдикції господарського суду. А також розяснити позивачу, що відповідно до ч. 3 ст. 157 КАС України після постановлення судом ухвали про закриття провадження у справі, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Керуючись п. 6 ч. 3 ст. 17, п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд

ухвалив:

Провадження в адміністративній справі за позовною заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Арцизької міської ради Одеської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування, закрити.

Роз'яснити позивачеві ФОП ОСОБА_3, що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції господарського суду.

Роз'яснити позивачеві ФОП ОСОБА_3, що після закриття провадження у справі, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення ухвали, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Арцизького районного суду ОСОБА_5

Одеської області