Справа № 161/9242/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10496/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Луцьку Департаменту патрульної поліції на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року у справі №161/9242/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського Управління патрульної поліції в м. Луцьку старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в м. Луцьку старшого сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови від 05 червня 2017 року АР №364392; про визнання протиправними дій стосовно притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05 червня 2017 року серії АР №364392. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Зокрема зазначає, що Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

05 червня 2017 року у м. Луцьку по пр. Волі, поліцейським Управління патрульної поліції в м. Луцьку старшим сержантом поліції ОСОБА_2 винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05 червня 2017 року серії АР №364392, в якій зафіксовано, що громадянин ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом BMW 320, державний номер JMP 913, 05 червня 2017 року о 12 год. 40 хв. м. Луцьку по пр. Волі, 5, водій здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» чим порушив п.8.5 (в) ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що дії відповідача щодо накладення на позивача адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 є протиправними та незаконними.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, у тому числі і вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Крайня необхідність має місце у тому випадку, якщо небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крім того, якщо особа сумлінно помиляється щодо наявності загрози, її реальності, то її дії мають розглядатись як вчинені в стані крайньої необхідності.

При відтворенні відеофіксації здійсненої відповідачем, позивач дійсно здійснив вимушену зупинку, оскільки його дитині раптово стало погано. Будь-яких спростувань вищенаведених обставин відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач зазначеного обов'язку не виконав та не надав до суду доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення склад якого передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Щодо посилання позивача на те, що відповідач має розглядати справу про адміністративне правопорушення за місцезнаходженням органу поліції є помилковим, оскільки статтею 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

У пункті 1 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 вирішено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Луцьку Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2017 року у справі №161/9242/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст ухвали складено 21.11.2017р.