Справа № 760/5414/17
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/5414/17 Головуючий у 1-й інстанції: Українець В.В.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є.

Секретар судового засідання: Хаврат О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти №10 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Талденка І.М. на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.17р. у справі №760/5414/17 за позовом ОСОБА_3 до Інспектора батальйону №1 роти №10 Управління патрульної поліції в м. Києві Талденка Івана Миколайовича про визнання дій протиправними, скасування постанови та закриття провадження у справі

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконними дії відповідача щодо складання постанови серії ЕАА №070762 від 10.03.17р. про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн. за порушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП; визнати постанову ЕАА №070762 від 10.03.17р. протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.17р. адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії Інспектора батальйону № 1 роти № 10 Управління патрульної поліції в м. Києві Талденка Івана Миколайовича щодо складання постанови серія ЕАА № 070762 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 10 березня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності Позивача за ч. 1 ст. 126 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 425 грн.; визнано протиправною та скасовано постанову серія ЕАА № 070762 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 10.03.17р., винесену інспектором батальйону № 1 роти № 10 Управління патрульної поліції в м. Києві Талденком Іваном Миколайовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності Позивача за ч. 1 ст. 126 КпАП України у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Апелянт вважає, що судом безпідставно відхилено факт порушення Позивачем Правил дорожнього руху, у зв'язку із відсутністю полісу (сертифікату) обов'язкового страхування.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тоді як постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та установлено судом першої інстанції, постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №070762 від 10.03.17р. Позивача притягнуто до відповідальності у вигляді накладення стягнення у сумі 425 грн. на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: не надано поліс (сертифікат) обов'язкового страхування, чим порушено п.2.1.ґ Правил дорожнього руху України.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач є особою, яка звільнена від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до вимог п.13.1.статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В частині позовних вимог про закриття провадження у справі, суд не вирішив питання у постанові.

Відповідно до статті 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено колегією суддів, 10.03.17р. близько 10 год. 15 хв. по вул. Жилянській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю Позивача, який керував транспортний засобом BMW 520 н.з. НОМЕР_1 та іншим учасником дорожнього руху, який керував транспортним засобом Nissan Qashqai.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №126245 від 10.03.17р. вбачається, що Позивачем порушено вимоги п. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, а саме ОСОБА_3 керуючи автомобілем BMW 520 н.з. НОМЕР_1 не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Nissan Qashqai, який зупинився попереду. При ДТП отримані механічні пошкодження.

Як зазначає апелянт, патрульним було запитано у Позивача поліс (сертифікат) обов'язкового страхування, втім Позивачем такий полюс на вимогу посадової особи не надано, з покликанням на те, що ОСОБА_3Позивач є учасником бойових дій, а тому звільнений від обов'язкового страхування транспортного засобу.

Постановою від 10.03.17р. серії ЕАА №070762 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Позивача притягнуто до відповідальності у вигляді накладення стягнення у розмірі 425 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Так, відповідно до статті 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до статті 16 Закону N 3353-XII, водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 21.3 ст. 21 Закону України від 01.07.04р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

У свою чергу, відповідно до вимог п.13.1.статті 13 вказаного Закону, учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з пунктом п.2.1 «ґ» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п.21.4 ст. 21 Закону № 1961-IV, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є учасником бойових дій, про що свідчить відповідне посвідчення № 181630, видане СБУ 07.04.17 року (а.с.19)

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що на момент складання та винесення оспорюваної постанови від 10.03.17р, Позивач не мав такого посвідчення, оскільки воно видане пізніше, тоді як пред'явлені ним витяг із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 19 грудня 2016 року № 355дск та витяг із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 18 січня 2017 року № 18дск самі по собі не дають право особі на відповідні пільги.

У спірних правовідносинах колегія суддів виходить з наступного.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись субґєктом владних повноважень при прийнятті ними рішень та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень (ст.2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого субґєкт владних повноважень зобовґязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення субґєкта вланих повноважень має прийматися обгрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Адміністративні суди в цілому мають повноваження перевіряти пропорційність оскаржуваних рішень або дій (статті 2 та 17 КАС України) та керуються принципом верховенства права, як його тлумачить Суд (стаття 8 КАС України).

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень вказаним критерям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів Позивача.

Колегія суддів у спірному випадку виходить з того, що Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується матеріалами справи та було підтверджено документально при складанні оспорюваної постанови відповіними документами, на що вказує у і сам апелянт у апеляційній скарзі. Та обставина, що посвідчення було видано на місяць пізніше, аніж складена оспорювана постанова, у звґязку з його виготовленням, не спростовує той факт, що Позивач має відповідний статус участинка учасника бойових дій.

Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. У свою чергу, стаття 18 Закону № 3477-IV визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду, тобто відповідно до статті 1 цього Закону - практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.

ЄСПЛ зазначає, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць (справа Brumarescu v. Romania).

Отже, за наведених правових норм та встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, не підлягає задоволенню вимога Позивача про закриття провадження у справі, з огляду на те, що відповідно до статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 1 статті 122 КУпАП, розглядають органи Національної поліції, а не суд. У свою чергу, місцевому загальному суду як адміністративному підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Підстави для закриття провадження у адміністративній справі, визначені статтею 157 КАС України, є вичерпні і не поширюються на адмінсправи, які розглядав суб'єкт владних повноважень.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про зміну постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.17р. в частині вимог Позивача щодо закритятт закриття провадження у справі щодо яких суд помилково не вирішив питання.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 201, 205, 207 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Інспектора роти №10 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Талденка І.М. на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.17р. у справі №760/5414/17 - залишити без задоволення.

Постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.17р. у справі №760/5414/17 змінити в частині вимог Позивача щодо закриття провадження у справі щодо яких суд не вирішив питання, та у цій частині у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У решті задоволених позовних вимог постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.17р. у справі №760/5414/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.