Справа № 760/21726/16-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
22 листопада 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Чаку Є.В.,
суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач) про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Солом`янський районний суд міста Києва своєю постановою від 01 серпня 2017 року позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії відповідача щодо непризначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду війни згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов`язав відповідача прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові. У задоволені решти позовних вимог відмовив.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, позивач у 2008 році був оглянутий лікарською комісією та був визнаний первинно інвалідом ІІІ групи з 11 лютого 2008 року, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії КВ-1 № 009674 від 25 лютого 2008 року
Позивач звернувся через уповноважений орган Міністерства оборони України - Київський міський військовий комісаріат з заявою та необхідними документами для прийняття рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у разі інвалідності на підставі ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).
ІНФОРМАЦІЯ_1 напрвлено документи до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України для прийняття зазначеного рішення.
Проте, Міністром оборони України затверджено протокол комісії від 21.08.2016 року про відмову у призначені одноразової грошової допомоги позивачу.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28 травня 2008 року (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Згідно з абзацом восьмим підпункту 2 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на військову службу (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності у період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.
Як було зазначено вище, ІІІ група інвалідності була установлена позивачу з 11 лютого 2008 року у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби.
Отже, враховуючи, що право на грошову допомогу у звільненого військовослужбовця виникає на момент встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на військову службу (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), з урахуванням положень до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), 48-місячного грошового забезпечення за посадою, з якої було звільнено позивача, на день встановлення інвалідності, а саме 11 лютого 2008 року.
Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції були порушені правила визначення підсудності даного спору та недотримання вимог ст. 24 КАС України, апеляційна інстанція зазначає наступне.
Так, за ч. 4 ст. 6 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.
Стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», із посиланням на яку позивач просить зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, визначає, зокрема, підстави соціального захисту військовослужбовців, інвалідність яких настала після звільнення зі служби.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Вказані обставини свідчать про те, що Солом`янський районний суд міста Києва є компетентним судом щодо розгляду цієї справи.
Щодо посилань Міністерства оборони України на розгляд справи в порядку скороченого провадження та незадоволення заяви про відвід судді, колегія суддів зазначає наступне.
Метою запровадження процедури скороченого провадження в адміністративному судочинстві слугувало прискорення розгляду нескладних справ індивідуального характеру, що забезпечується негайним виконанням таких судових рішень.
Так, згідно ч. 2 ст. 183-2 КАС України, суд може розглядати в порядку скороченого провадження адміністративні справи щодо вимог, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті, якщо такі вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов`язків третіх осіб.
Суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції мав право розглядати даний спір у порядку скороченого провадження.
Крім того, статтею 27 та 28 КАС України визначено підстави для відводу судді.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
В практиці Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду розмежовується суб`єктивний та об`єктивний аспекти.
При цьому щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.
Стосовно об`єктивної складової неупередженості суддів, то у справі «Фей проти Австрії» суд вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників адміністративного процесу.
Ознайомившись із заявою про відвід судді, колегія суддів приходить до висновку, що наведені в ній твердження, в порушенням вимог статті 71 КАС України, є необґрунтованими, оскільки не стосуються особистого відношення судді до результатів розгляду справи, а лише відображають власну позицію відповідача, яка не підтверджена жодними належними доказами.
Обґрунтованих підстав упередженості судді відповідачем не вказано, викладені відповідачем обставини не підтверджуються, а інших підстав, визначених Кодексом адміністративного судочинства України щодо відводу судді відповідачем не заявлено.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.
Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2017 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.В. Чаку

Судді В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев