Справа № 818/588/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 р.Справа № 818/588/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1, представників сторін : позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2017р. по справі № 818/588/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області третя особа Сумське управління ДВБ Національної поліції України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі по тексту - ГУНП у Сумській області, відповідач), за участю третьої особи Сумського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі по тексту Сумське управління ДВБ НПУ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області від 23.03.2017 року № 589, яким за порушення службової дисципліни на підставі ст.ст.2, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнено зі служби в поліції за пп.6 п.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області від 24.03.2017 року № 122 о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції з посади начальника ОСОБА_4 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області відповідно до п.6 (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на службу в поліції на посаді начальника ОСОБА_4 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області з 24.03.2017р.;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.03.2017р. в сумі 16711,68 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 року по справі № 818/588/17 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, третя особа - Сумське управління ДВБ НП України про визнання протиправними та скасування наказів від 23.03.2017 року № 589 та від 24.03.2017 року № 122 о/с, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції, просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 року по справі № 818/588/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що станом на момент звільнення позивач перебував у відпустці, наказ про відкликання його з відпустки надійшов до ОСОБА_4 ГУНП в Сумській області лише 05.04.2017 року, вже після того, як позивача було звільнено. Отже, наказ про відкликання його з відпустки не міг бути доведений позивачеві до 05.04.2017 року, оскільки його не було в наявності за місцем роботи на момент звільнення. Відповідач про своє рішення щодо відкликання ОСОБА_1 з відпустки не повідомив ані телефонним, ані поштовим звязком, завірену копію наказу про відкликання з відпустки відповідач позивачу не надав, чим порушив установлений порядок відкликання працівника з відпустки, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 230. Однак, судом першої інстанції зроблено невірний висновок про відкликання позивача з відпустки на момент звільнення, внаслідок чого безпідставно не застосовано до спірних відносин норми ч.3 ст.40 КЗпП України, якою заборонено звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період перебування працівника у відпустці. Крім того, в оскаржуваній постанові суд першої інстанції не обґрунтував з посиланням на норму закону тих порушень, які нібито були допущені позивачем та констатовані судом як підстави для звільнення (незабезпечення належного рівня впливу на службову діяльність підпорядкованого складу, невчинення резолюцій на службовій телеграмі начальника ГУНП в Сумській області щодо організації роботи з питань запобігання корупції, недоведення до безпосередніх виконавців плану заходів ГУНП на 2017 рік та плану основних заходів ОСОБА_4 ГУНП в Сумській області (далі по тексту ОСОБА_4) на 1 півріччя 2017 року, нездійснення належної перевірки КНС щодо попередження протиправних дій та корупційних проявів серед працівників ОСОБА_4 тощо). Зазначив, що в оскаржуваному наказі та у висновку службового розслідування констатовано вчинення позивачем дій, що мають ознаки корупційних діянь, однак, у наказі та висновку відсутні відомості про те, що на момент службового розслідування та винесення оскаржуваного наказу відносно ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення корупційного діяння та про наявність стосовно позивача постанови суду про визнання його винним у вчиненні корупційного діяння. Відмітив, що у зазначених наказі та висновку вказано про вчинення позивачем дій, що призвели до грубого порушення прав і свобод громадян, однак, не конкретизовано, яких саме прав та стосовно кого саме. Такий висновок комісії носить узагальнений характер та не може слугувати підставою для звільнення позивача зі служби. Враховуючи викладене, вважає, що оскаржувані накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про звільнення його зі служби є незаконними та підлягають скасуванню.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, викладених в останній, просили суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2017 року по справі № 818/588/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в надісланих до суду письмових запереченнях та в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін. Пояснив, що оскаржувані накази були прийняті на підставі висновку службового розслідування, призначеного у звязку з надходженням інформації про те, що 13.03.2017 року прокуратурою Сумської області відкрито кримінальне провадження за ч.3 ст.368 КК України за фактом систематичного вимагання від приватного підприємця м. Шостка неправомірної вигоди за безперешкодне здійснення підприємницької діяльності окремими працівниками Шостинського ВП ГУНП в Сумській області. 21.03.2017 року в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження працівниками прокуратури Сумської області спільно з працівниками УВБ в Сумській області проведено обшуки у домоволодінні ОСОБА_5, яким користується ОСОБА_1, та у службових кабінетах позивача та його заступника ОСОБА_6, в результаті яких за місцем проживання позивача було виявлено та вилучено, зокрема, вогнепальну зброю, предмети, схожі на холодну та вогнепальну зброю, набої, копії службових документів ОСОБА_4 за 2016 рік, роздруківки з ІПС «Армор» на 6-х громадян. У кабінеті позивача було виявлено та вилучено грошові кошти, банківські золоті зливки, копії розписок та документів, повязаних зі службовою діяльністю працівників ОСОБА_4, дозволи на носіння та зберігання вогнепальної зброї на кількох громадян, паспорт на імя ОСОБА_7, який перебуває у міжнародному розшуку за вчинення кримінальних правопорушень, та документи якого необхідно було долучити до кримінального провадження, журнал затриманого автотранспорту ОСОБА_4, паперовий та поліетиленовий пакунки з бірками «Висновок експерта від 2010.2013 року у кримінальному провадженні 2013 року», один з яких складений по кримінальному провадженню № 0002130. 21.03.2017 року за фактом виявлення під час обшуку у ОСОБА_1 речей та цінностей прокуратурою Сумської області було розпочато досудові розслідування у кримінальних провадженнях за ч.2 ст.368-2 та ст.366-1 КК України. В ході проведеного службового розслідування здійснено перевірку організації службової діяльності ОСОБА_4 та встановлено ряд порушень і недоліків, зокрема, незабезпечення належного керівного впливу на службову діяльність підпорядкованого особового складу, відсутність організації роботи по виконанню Робочих заходів ГУНП в Сумській області щодо поліпшення організації роботи по дотриманню дисципліни і законності поліцейськими, державними службовцями, іншими працівниками ГУНП від 30.01.2017 року, щодо виконання Антикорупційної програми Національної поліції України на 2017 рік, що свідчить про невиконання ОСОБА_1 вимог наказу МВС України від 13.06.2016 року № 502 про затвердження ОСОБА_8 з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції; порушення ОСОБА_8 з організації планування в системі Національної поліції України, затвердженої наказом НПУ від 24.12.2015 року № 202; самоусунення від організаторської та керівної діяльності щодо забезпечення дисципліни та законності, зокрема, щодо дотримання антикорупційного законодавства підлеглим особовим складом; особисте порушення позивачем вимог чинного законодавства щодо порядку зберігання та знищення службової документації ОСОБА_4, а також п.7 Порядку зберігання доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, повязаних із зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасового вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012 року № 1104. Враховуючи викладене, комісія з проведення службового розслідування дійшла обґрунтованого висновку про те, що надзвичайна подія у ОСОБА_4 стала можливою, насамперед, за умови відсутності управлінсько-організаційної роботи ОСОБА_1, його низьких морально-професійних якостей, а також вчинення позивачем порушень ряду нормативно-правових актів, у т.ч. тих, що регламентують діяльність Національної поліції, та, як наслідок, про наявність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. При визначенні виду дисциплінарного стягнення враховано тяжкість дисциплінарного проступку, обставини, за яких їх вчинено, попередню поведінку, відмову від дачі пояснень в ході службового розслідування, ставлення до виконання службових обовязків, а також наявність діючого дисциплінарного стягнення догани. Враховуючи викладене, керівництвом ГУНП в Сумській області обґрунтовано прийнято рішення у формі оскаржуваних наказів про звільнення позивача зі служби в поліції за п.п. 6 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі ст. ст. 2, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Вказує, що наказом від 21.03.2017 року № 116 о/с ОСОБА_1 у звязку зі службовою необхідністю було відкликано з чергової відпустки з 21.03.2017 року у відповідності до ч.11 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію», а тому посилання позивача на положення Постанови КМУ № 230 від 25.03.2016 року, якою урегульовано порядок відкликання державного службовця з відпустки, є безпідставним.

Судом апеляційної інстанції було допитано в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 з приводу обставин відкликання позивача з відпустки, які мали місце 21.03.2017 року.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що третя особа по справі належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представника третьої особи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників позивача та відповідача, показання свідка, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в органах Національної поліції на посаді начальника ОСОБА_4 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Наказом Головного управління поліції в Сумській області від 23.03.2017р. за № 589 за порушення службової дисципліни на підставі ст.ст. 2, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції (т.1, а.с. 39 41).

Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 24.03.2017р. за № 122 о/с позивача звільнено зі служби в поліції з посади начальника ОСОБА_4 відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області відповідно до п. 6 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (т.1, а.с. 14).

Не погодившись із зазначеними наказами, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про їх скасування, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем допущено порушення службової дисципліни у розумінні Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, а отже, скоєно дисциплінарний проступок, наслідком якого є притягнення до дисциплінарної відповідальності. При цьому, за висновком суду першої інстанції дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення позивача було застосовано відповідачем з урахуванням характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідків, ступеня вини, попередньої поведінки позивача, тривалості та інших обставин, що враховуються при визначенні виду дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначений Законом України Про Національну поліцію.

За приписами ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази.

Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Статтею 19 Закону України Про Національну поліцію визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

У відповідності до ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки".

Пунктами 1, 2 Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016 року, передбачено, що під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Пунктом 9 розділу ІІ Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України Про Національну поліцію, до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається, зокрема, дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей.

Згідно зі ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

За визначенням ст. 3 Дисциплінарного статуту начальник - особа начальницького складу, яка має право віддавати накази та розпорядження, застосовувати заохочення і накладати дисциплінарні стягнення або порушувати клопотання про це перед старшим прямим начальником.

Відповідно до ст. 8 Дисциплінарного статуту начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу. Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості. Начальник зобов'язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником.

Також, Положенням про ОСОБА_4 ГУНП в Сумській області, затвердженим наказом ГУНП у Сумській області від 15.12.2016 р. № 1669 (т.1, а.с.152-158), визначені права та обовязки начальника відділу, зокрема:

- очолює відділ та здійснює керівництво його діяльністю, представляє відділ та, у межах повноважень, підпорядковані відділення поліції у відносинах з іншими органами влади, підприємствами, установами та організаціями;

- організовує та контролює виконання працівниками відділу поліції вимог Конституції України та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, інших нормативно правових актів, що належать до сфери діяльності Національної поліції;

- несе особисту відповідальність перед керівництвом ГУНП за організацію діяльності очолюваного ним відділу та підпорядкованих відділень;

- організовує та контролює, у тому числі через своїх заступників, діяльність підпорядкованих відділень поліції. Контролює та координує діяльність підпорядкованих відділень поліції.

За визначенням ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Виходячи зі змісту оскаржуваних наказів відповідача від 23.03.2017 року № 589 та від 24.03.2017 ролку № 122 о/с судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що за порушення службової дисципліни, невиконання вимог ст. ст. 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Присяги працівника поліції, ігнорування пунктів 1, 2 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 р. № 1179, що призвело до грубого порушення прав і свобод громадян; нехтування функціональними обовязками начальника відділу поліції, що передбачені Положенням про ОСОБА_4 ГУНП в Сумській області та затверджені наказом ГУНП від 15.12.2016 р. № 1669; невиконання управлінсько-організаційної функції в забезпеченні роботи ОСОБА_4 в цілому, дозвільної системи, сектору кадрового забезпечення та сектору управління логістики та матеріально-технічного забезпечення, зокрема, у результаті чого працівниками відділу поліції у сфері дозвільної системи, допущені грубі порушення порядку ведення обліку осіб - власників вогнепальної зброї, відповідної службової документації та викривлення інформації з вказаного питання у ІІПС «Армор», що призвело до відкриття органами прокуратури кримінальних проваджень за фактами протиправних дій окремих працівників ОСОБА_4, у тому числі, що містять ознаки корупційних діянь; особисті порушення вимог п. 7 Порядку № 1104, а також п. 12.12 ОСОБА_8 № 622, Робочих заходів ГУНП щодо поліпшення організації роботи по дотриманню дисципліни і законності поліцейськими, державними службовцями, іншими працівниками ГУНП в Сумській області від 30.01.2017 р., Робочих заходів ГУНП щодо виконання Антикорупційної програми Національної поліції України на 2017 рік поліцейськими, державними службовцями, іншими працівниками ГУНП в Сумській області, на підставі ст.ст. 2, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України позивача звільнено зі служби в поліції за пп.6 п.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Передумовою для прийняття вказаних наказів слугували висновки службового розслідування, призначеного наказом т.в.о. начальника ГУНП в Сумській області № 393 від 21.03.2017 року, в звязку із надходженням інформації про те, що 13.03.2017 р. прокуратурою Сумської області відкрито кримінальне провадження №0000123 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом систематичного вимагання від приватного підприємця міста Шостка неправомірної вигоди за безперешкодне здійснення підприємницької діяльності окремими працівниками ОСОБА_4 відділу поліції ГУНП в Сумській області (т.1, а.с. 42 50).

Під час проведення службового розслідування, було встановлено, що у рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000123 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, на підставі ухвал Зарічного районного суду м. Суми, працівниками прокуратури області спільно з працівниками УВБ в Сумській області проведено обшуки, зокрема, у домоволодінні гр. ОСОБА_5 (який є братом дружини ОСОБА_1І.), за адресою: м. Шостка, вул. Красна, 3.

Під час обшуку у будинку ОСОБА_5, яким користується ОСОБА_1, зокрема, було виявлено та вилучено два мисливські карабіни СКС № АН1826, калібру 7,62 мм., 1951 року випуску та ZBROJOVKA HOLICE BRNO, № 030141, калібру 9,3 мм., 2010 року випуску, виробництва Чехії; дві двоствольні мисливські рушниці ТОЗ-34Р УХ № 12051, та ТОЗ 54 № 6172. Службовим розслідуванням встановлено, що перелічена зброя належить ОСОБА_1, її зі слів ОСОБА_10, приніс у його будинок і зберігав ОСОБА_1 Виявлені дві мисливські рушниці двохствольні ТОЗ 54 № 6172, 1978 року випуску, а також ТОЗ 34 № УХ 12051, 1981 року випуску, згідно даних ІІПС Армор, значаться як передані на склад тимчасового зберігання та знищені згідно з актом знищення № 2/66 від 09.04.2013 року. Проте, перевіркою службової документації складу озброєння ОСОБА_11 зясовано, що вказана зброя у період часу з 08.04.2013 р. до 13.01.2015 р. зберігалася в ОСОБА_11, після чого, на підставі листа ОСОБА_1, була передана до ОСОБА_4 Отримував 13.01.2015 р. вказані рушниці колишній інспектор дозвільної системи ОСОБА_4, який, ще у 2013 році вніс до ІІПС Армор викривлені дані про знищення зазначеної вище мисливської зброї. У подальшому, як встановлено службовим розслідуванням, вказані мисливські рушниці придбав та зареєстрував у встановленому порядку у 2015 році ОСОБА_1 Однак, вказану інформацію до ІІПС Армор до теперішнього часу відповідальними працівниками ОСОБА_4 не внесено. У висновку службового розслідування зазначено, що у порушення п. 12.12 ОСОБА_8, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 р. № 622, ОСОБА_1 зберігав вогнепальну зброю у тимчасово нежилому приміщенні, що належить особі, яка не має відповідного дозволу на зберігання особистої зброї, не повідомивши про зміну місця зберігання вогнепальної зброї працівника дозвільної системи ОСОБА_4

Крім того, під час обшуку у будинку, що належить гр. ОСОБА_5 також були виявлені копії службових документів ОСОБА_4 за 2016 рік, зокрема, бланки протоколів про адміністративні правопорушення, роздруківки з ІІПС Армор та іншої службової документації, яка призначена для службового користування. З пояснень ОСОБА_10, зазначених у висновку службового розслідування, вказана документація була принесена та частково спалена ОСОБА_1

Також у висновку службового розслідування зафіксовано, що у службовому кабінеті ОСОБА_1 було виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 21,5 тис. доларів США, 120 євро, банківські золоті злитки, колекцію монет різного номіналу та з різного металу, орден Леніна, ювелірні вироби, копії розписок та документів повязаних зі службовою діяльністю працівників ОСОБА_4, дозволи на носіння і зберігання вогнепальної зброї на кількох громадян, паспорт громадянина України на імя ОСОБА_7, який, відповідно до даних ІІПС Армор, перебуває у міжнародному розшуку з 26.09.2016 р., за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України, та документи якого необхідно було долучити до кримінального провадження, товарні чеки, датовані 2016 роком на суми від 64 до 1468 грн., пластикові банківські картки, блокноти та робочий зошит ОСОБА_1, 4 картки на пальне номіналом по 20 л., мобільний телефон, ноутбук, Журнал затриманого автотранспорту ОСОБА_4, паперовий та поліетиленовий пакунки з бирками Висновок експерта від 20.10.2013 р. у кримінальному провадженні 2013 року.

Висновком службового розслідування встановлено, що виявлені у ході обшуку у службовому кабінеті ОСОБА_1 пакунки з речовими доказами у кримінальному провадженні 2013 року вказують на нехтування позивачем вимог п. 7 Порядку зберігання доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, повязаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасового вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 р. № 1104 (далі по тексту Порядок № 1104).

У подальшому, 21.03.2017 р. за фактом виявлення під час обшуків у ОСОБА_1 речей та цінностей прокуратурою Сумської області розпочато досудові розслідування у кримінальних провадженнях № 0000138, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368-2 КК України та № 0000139 за ст. 366-1 КК України.

Крім того, у ході перевірки працівниками УВБ в Сумській області ДВБ НП України службової документації з питань контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи сектора превенції ОСОБА_4 21.03.2017 р. виявлено відсутність особових справ власників вогнепальної зброї, порядок ведення яких передбачено ОСОБА_8 про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом МВС України від 21.08.1998 р. № 622 (далі по тексту ОСОБА_8 № 622).

Також, перевіркою встановлено, що резолюції начальника відділу полковника поліції ОСОБА_1 про виконання вказівок, телеграм ГУНП з питань зміцнення дисципліни та законності носять загальний, фактично беззмістовний характер. Значна кількість документів, що знаходяться у контрольно-наглядових справах з питань дисципліни та законності залишаються взагалі без жодних резолюцій. Вивченням КНС щодо попередження протиправних дій та корупційних проявів з боку працівників ОСОБА_4, виявлено, що протягом 2017 року ОСОБА_1 перевірив стан її ведення лише один раз, коли затверджував план організаційно-практичних заходів за вказаним напрямком роботи, про що свідчить відповідний запис у листі - контролю. До того ж, ОСОБА_1 не організовано роботу по виконанню Робочих заходів ГУНП щодо поліпшення організації роботи по дотриманню дисципліни і законності поліцейськими, державними службовцями, іншими працівниками ГУНП в Сумській області від 30.01.2017 р. (вих. № 311/01/12/10-2017), а також Робочих заходів ГУНП щодо виконання Антикорупційної програми Національної поліції України на 2017 рік поліцейськими, державними службовцями, іншими працівниками ГУНП в Сумській області (вих. № 774/01/12/10-2017 від 12.03.2017 р.). План заходів складений формально, пункти не передбачають конкретних заходів з урахуванням найбільш "вразливих" до впливу корупційних факторів служб, відділень та секторів підрозділу. У висновку службового розслідування зазначено, що дані обставини свідчать про невиконання ОСОБА_1 вимог наказу МВС України від 13.06.2016 р. № 503, яким затверджено ОСОБА_8 з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України (далі по тексту ОСОБА_8 № 503).

В висновку службового розслідування також відображено здійснення на неналежному рівні організації планування та контроль за виконанням запланованих заходів. Зокрема, у порушення вимог ОСОБА_8 з організації планування в системі Національної поліції України, затвердженої наказом НПУ від 24.12.2015 р. № 202 (далі по тексту ОСОБА_8 № 202), план основних заходів ГУНП на 2017 рік та план основних заходів ОСОБА_4 на І півріччя 2017 року не доведені до безпосередніх виконавців та особового складу відділу поліції. Не організовано роботу в частині щодекадної комісійної перевірки дотримання поліцейськими належного порядку в службових приміщеннях, сейфах, шафах, з метою виявлення предметів та речей, які можуть свідчити про можливу причетність до корупційних порушень особового складу. Аналіз протоколів оперативних нарад ОСОБА_4, проведених у поточному році, засвідчив, що завдання, які ставляться керівництвом відділу з метою покращення стану дисципліни та законності, копіюються із протоколу в протокол, не носять актуального характеру, а стан дотримання антикорупційного законодавства не розглянуто жодного разу окремим питанням і у прямій постановці.

Крім того, за змістом висновку службового розслідування, ОСОБА_1 не забезпечено ефективного розподілу функціональних обов'язків керівної ланки відділу поліції, як того вимагає Положення про ОСОБА_4 відділ поліції ГУНП в Сумській області, затверджене наказом ГУНП від 15.12.2016 р. № 1669. Фактично функціональними обовязками ОСОБА_1 та його заступників не передбачено здійснення контролю за службовою діяльністю працівників дозвільної системи, дільничних офіцерів поліції, кадрового забезпечення та сектору управління логістики та матеріально-технічного забезпечення.

Як вбачається зі змісту висновку службового розслідування та не спростовано позивачем по справі, ОСОБА_1 зберігав вогнепальну зброю у тимчасово нежилому приміщенні, що належить особі, яка не має відповідного дозволу на зберігання особистої зброї, не повідомивши про зміну місця зберігання вогнепальної зброї працівника дозвільної системи ОСОБА_4, що є порушенням п. 12.12 ОСОБА_8 № 622.

Відповідно до п.12.12 ОСОБА_8 № 622, зброя, бойові припаси до неї, основні частини зброї, пристрої та патрони до них, що належать громадянам, мають зберігатися в металевих ящиках, сейфах, спеціально виготовлених для зберігання зброї, за місцем їх постійного проживання або в місцях тимчасового перебування власників (дачних будинках тощо), про що повідомляються органи поліції. При цьому зброя, пристрої мають бути в розрядженому стані.

Дозволяється за погодженням з органами поліції, де зареєстрована зброя, основні частини зброї та пристрої, тимчасове їх зберігання без права використання в іншого члена сім'ї або найближчої близької особи, а в разі їх відсутності - в органах поліції або в інших громадян, які мають відповідні дозволи на зберігання особистої зброї на час тривалого (понад три місяці) відрядження, перебування на військових зборах або проходження власником зброї строкової служби у Збройних Силах України при дотриманні встановлених правил її зберігання. В особових справах власників зброї робиться запис про передачу зброї, основних частин зброї на тимчасове зберігання.

Крім того, у будинку, який належить гр. ОСОБА_5, позивач зберігав службові документи ОСОБА_4 за 2016 рік, зокрема, бланки протоколів про адміністративні правопорушення роздруківки з ІІПС Армор та іншої службової документації, яка призначена для службового користування. В своєму робочому кабінеті ОСОБА_1 зберігав паспорт громадянина України на імя ОСОБА_7, який, відповідно до даних ІІПС Армор, перебуває у міжнародному розшуку з 26.09.2016 р., за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України, та зберігав пакунки з речовими доказами у кримінальному провадженні 2013 року, чим порушив вимоги п. 7 Порядку № 1104, згідно з яким вилучені (отримані) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі (металевій шафі) слідчого, який здійснює таке провадження. Документи, які є речовими доказами, повинні зберігатися вкладеними між чистими аркушами паперу в конвертах. Речові докази, в тому числі документи, які за своїми властивостями (габаритами, кількістю, вагою, об'ємом) не можуть зберігатися разом з матеріалами кримінального провадження, зберігаються у спеціальних приміщеннях органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, що обладнані сейфами (металевими шафами), стелажами, оббитими металом дверима, ґратами на вікнах, охоронною та протипожежною сигналізацією (далі - обладнані приміщення), крім матеріальних носіїв секретної інформації, які передаються в установленому законом порядку на зберігання до режимно-секретного підрозділу органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ. У разі відсутності обладнаного приміщення виділяються спеціальні сейфи (металеві шафи) достатнього розміру (далі - спеціальний сейф).

Таким чином, висновком службового розслідування чітко визначено нормативно-правові акти, вимоги яких порушено позивачем : п. 7 Порядку зберігання доказів стороною обвинувачення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 р. № 1104, ОСОБА_8 № 622, ОСОБА_8 з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України від 13.06.2016 р. № 503, ОСОБА_8 з організації планування в системі Національної поліції України, затвердженої наказом НПУ від 24.12.2015 р. № 202.

Отже, службовим розслідуванням встановлено та підтверджено судовим розглядом факт порушення позивачем ОСОБА_8 № 622 та Порядку № 1104, що відповідно до норм Дисциплінарного статуту є порушенням службової дисципліни. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем було скоєно дисциплінарний проступок, наслідком якого є притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Слід вказати, що обовязок позивача як начальника щодо контролю стану службової дисципліни та персональна відповідальність за дотримання службової дисципліни підлеглими прямо передбачені статтею 8 Дисциплінарного статуту, а тому колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що жодним нормативним актом не визначено поняття належного рівня керівного впливу, який позивач повинен забезпечити, тому суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про незабезпечення належного рівня впливу позивача на службову діяльність підпорядкованого складу.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується позивачем по справі, що 07.03.2017 року працівниками прокуратури Сумської області та УСБУ в Сумській області було затримано за отримання неправомірної винагороди начальника сектору логістики та матеріального забезпечення ОСОБА_12, а 21.03.2017 року працівниками УВБ в Сумській області ДВБ НП України та прокуратури Сумської області задокументовано факт передачі ОСОБА_13 через посередника 7 тис. грн. заступнику начальника ОСОБА_4 ОСОБА_6, що саме по собі вказує на неналежний рівень службової дисципліни у ОСОБА_4 ГУНП в Сумській області, начальником якого працював позивач.

При цьому, факт затримання ОСОБА_12 та порушення відносно нього кримінального провадження не обговорено на оперативній нараді з підпорядкованим складом ОСОБА_4, та з моменту відсторонення вказаного поліцейського від посади ухвалою суду (09.03.2017 року) виконання його обовязків не було покладено на жодну особу.

Колегія суддів, не заперечуючи, що належну оцінку діям ОСОБА_12 повинні дати прокуратура та суд в рамках розгляду кримінального провадження, відмічає, що залишення вказаного факту поза увагою позивача та відсутність особи, відповідальної за виконання службових обовязків по цьому напрямку роботи замість ОСОБА_12, свідчить про незабезпечення позивачем належного рівня організаційної та контрольної діяльності у підпорядкованому підрозділі, зокрема щодо забезпечення дотримання підпорядкованими працівниками антикорупційного законодавства.

Інші порушення, встановлені у ході перевірки в рамках службового розслідування непроставлення завдань на службовій телеграмі начальника ГУНП від 10.01.2017 року № 85/01/12/2-2017 щодо організації роботи з питань запобігання корупції, недоведення позивачем до безпосередніх виконавців плану основних заходів ГУНП на 2017 рік та плану основних заходів ОСОБА_4 на 1 півріччя 2017 року, нездійснення перевірки КНС щодо попередження протиправних дій та корупційних проявів з боку працівників ОСОБА_4, формальне складання позивачем плану заходів щодо поліпшення організації роботи по дотриманню дисципліни та законності поліцейськими, відсутність організації роботи в частині щодекадної комісійної перевірки дотримання поліцейськими належного порядку у службових приміщеннях, були обґрунтовані у висновку службового розслідування з посиланням на нормативно-правові акти, що регламентують діяльність Національної поліції.

Колегія суддів відмічає, що зауваження позивача до змісту висновку службового розслідування у позивача виникли лише під час звернення до суду з позовом, раніше ОСОБА_1 ні в який спосіб не висловлював свою незгоду зі змістом висновку. Заперечуючи в суді проти наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності, ОСОБА_1 не надав доказів зворотнього.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачені такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту. Так, зокрема вказаною нормою передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

У звязку з викладеним вище, за порушення службової дисципліни, зміст яких викладено у висновку службового розслідування та наказі від 23.03.2017 року № 589 позивача звільнено зі служби в поліції за пп.6 п.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Колегія суддів зауважує, що позивачеві 21.03.2017 року працівниками УКЗ ГУНП в Сумській області було запропоновано дати пояснення з приводу обставин, що стали підставою для проведення службового розслідування, та виявлених в ході розслідування порушень, однак, позивач від надання пояснень відмовився, посилаючись на ст.63 Конституції України.

Не заперечуючи, що відмова позивача від дачі пояснень є його правом, закріпленим у ст.63 Конституції України, та не може розцінюватись як обставина, що обтяжує вину при застосуванні дисциплінарного стягнення, колегія суддів зазначає, що у такий спосіб позивач позбавив себе можливості спростувати порушення, які в подальшому були викладені у висновку службового розслідування, або представити їх іншим чином, ніж це зроблено відповідачем у висновку.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками відповідача щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, колегія суддів відмічає, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності не за вчинення корупційного діяння, як помилково вважає позивач, а за порушення службової дисципліни. Отже, твердження позивача про те, що звільнення його зі служби відбулося за відсутності протоколу про корупційне правопорушення та постанови суду, якою ОСОБА_1 було б визнано винним у вчиненні корупційного правопорушення, не беруться колегією суддів до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що на момент застосування до позивача оскаржуваного дисциплінарного стягнення, останній мав діюче дисциплінарне стягнення, яке не було зняте на час винесення оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Так, наказом ГУНП в Сумській області від 28.01.2011 року № 181 позивачу було оголошено догану, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією послужного списку ОСОБА_1 (т.1, зворотній бік а.с. 23).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, при визначенні виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередня поведінка позивача, відмова від дачі пояснень, його ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, а також наявність попереднього дисциплінарного стягнення.

Щодо тверджень позивача про порушення відповідачем при його звільненні вимог ч.3 ст.40 Кодексу законів про працю України, яка забороняє звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період перебування працівника у відпустці, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.11 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» у разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом від 16.03.2017 р. № 108 о/с позивачу було надано частину чергової відпустки з 20.03.2017 р. по 19.04.2017 р.

Наказом від 16.03.2017 року № 107 о/с тимчасове виконання обовязків начальника ОСОБА_4 ГУНП в Сумській області з 20.03.2017 року по 19.04.2017 року покладено на майора поліції ОСОБА_14 (т.1, а.с.239).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, наказом т.в.о. начальника ГУНП в Сумській області ОСОБА_15 від 21.03.2017 року № 116 о/с ОСОБА_1 відкликано з чергової відпустки з 21.03.2017 року у звязку зі службовою необхідністю (т.1, а.с.240).

Наказом т.в.о. начальника ГУНП в Сумській області ОСОБА_15 № 393 від 21.03.2017 року у відповідності до п.1 ст.70 Закону України «Про Національну поліцію», ч.1 ст.17 Дисциплінарного статуту, на час проведення службового розслідування відсторонено ОСОБА_1 від виконання службових обовязків, на час відсторонення позивача тимчасове виконання обовязків начальника ОСОБА_4 ГУНП в Сумській області покладено на заступника начальника ОСОБА_4 ОСОБА_14

Наявними в матеріалах справи копіями рапортів прийому-здачі чергування ОСОБА_4 ГУНП в Сумській області підтверджено, що обовязки начальника ОСОБА_4 виконував ОСОБА_14 на підставі наказу ГУНП в Сумській області від 21.03.2017 року № 393.

Як пояснив допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_9, 21.03.2017 року він, працюючи інспектором відділу Управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області та куратором ОСОБА_4 ГУНП в Сумській області, за вказівкою заступника начальника УКЗ ГУНП в Сумській області ОСОБА_16 зателефонував позивачеві особисто та повідомив про необхідність приступити до виконання службових обовязків, на що позивач відповів, що знає про відкликання його з відпустки. Для повідомлення про відкликання позивача з відпустки також ОСОБА_9 було здійснено дзвінок начальнику кадрового підрозділу ОСОБА_4 При цьому, свідок вказав, що фіксування ознайомлення особи з наказом про відкликання з відпустки службовими документами ГУНП не передбачено. Пояснив, що наказ про відпустку автоматично втрачає чинність з виданням наказу про відкликання цієї особи з відпустки, оскільки остання приступає до виконання службових обовязків, що мало місце у спірних відносинах.

Колегія суддів відмічає, що 21.03.2017 року позивач відмовився від дачі пояснень з посиланням на ст.63 Конституції України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пояснень. Зазначене вказує на те, що ОСОБА_1 21.03.2017 року був обізнаний про мету, обставини та привід, з якого у нього відбирались пояснення надзвичайні події, що відбулися у ОСОБА_4 до моменту його виходу у відпустку.

Враховуючи встановлені вищенаведені обставини у справі, пояснення свідка, колегія суддів вважає, що позивач був обізнаний про відкликання його з чергової відпустки 21.03.2017 року, а відповідачем по справі не порушено порядку відкликання позивача з чергової відпустки.

Посилання позивача на норми постанови КМУ № 230 від 25.03.2016 року підлягають відхиленню, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 05.03.2012 року по справі № 21-42а12, від 17.02.2015 року по справі № 21-8а15, яка в силу ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування, питання, повязані з проходженням публічної служби та звільненням з неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством. Тому під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а трудове законодавством підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Колегія суддів зауважує, що спеціальним Законом Законом України «Про Національну поліцію» - передбачено повноваження керівника територіального органу поліції у разі крайньої необхідності відкликати поліцейського із відпустки. При цьому, жодних вимог щодо порядку та строків, у які повинно здійснюватися повідомлення про прийняття рішення щодо відкликання з відпустки, спеціальним законом не встановлено.

Разом з тим, як зазначено у п.2 постанови КМУ № 230 від 25.03.2017 року «Про затвердження Порядку відкликання державного службовця із щорічної відпустки», ця постанова набирає чинності одночасно із Законом України «Про державну службу», що вказує на те, що зазначена постанова прийнята на виконання та у відповідності до Закону України «Про державну службу», який є загальним порівняно із Законом України «Про Національну поліцію», і її дія не поширюється на позивача, який не є державним службовцем.

Згідно з п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Враховуючи те, що службовим розслідуванням встановлено та підтверджено в ході судового розгляду справи факти скоєння позивачем дисциплінарних проступків, наявність незнятого дисциплінарного стягнення у вигляді догани, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем обґрунтовано застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані накази Головного управління Національної поліції в Сумській області від 23.03.2017 року № 589 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби та від 24.03.2017 року № 122 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції з посади начальника ОСОБА_4 ГУНП в Сумській області відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про Національну поліцію», обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, які мали значення для прийняття даного рішення, а відтак, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування зазначених наказів задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що позовні вимоги про поновлення позивача на службі в поліції на посаді начальника ОСОБА_4 ГУНП в Сумській області та стягнення з Департаменту відповідача на користь позивача грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу, є похідними від вищезазначених вимог про визнання протиправними наказів ГУНП в Сумській області від 23.03.2017 року № 589 та від 24.03.2017 року № 122 о/с, дані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.07.2017р. по справі № 818/588/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_17
Судді ОСОБА_18 ОСОБА_19
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 24.11.2017 р.