Справа № 804/5326/17
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2017 р. Справа № 804/5326/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача Шаповал В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 804/5326/17 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 21.09.2017. Останнє судове засідання відбулося 04.10.2017.
Відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, зазначив, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 обліковується у податковому органі як платник орендної плати, відповідачем нараховано грошове зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 та 2017 рік та винесені податкові повідомлення-рішення від 13.06.2017 № 3844-1303, №3843-1303.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти позову, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням сесії Дніпропетровської міської ради від 24.12.2004 № 121/23 ОСОБА_5 передано в оренду земельну ділянку площею 0,8493 га (кадастровий номер НОМЕР_2) по АДРЕСА_1 по фактичному розміщені виробничих будівель та споруд з меблевого виробництва.
Згідно п.п. 1.2, 5.2 означеного договору оренди земельної ділянки від 20.03.2005 цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Стаття 13 Закону визначає договір оренди землі - як договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Тобто, ключовим моментом при аналізі даних правовідносин є факт користування земельною ділянкою, який і обумовлює необхідність сплати орендної плати.
Відповідно до п. 12.5 договору оренди землі від 20.03.2005 його дія припиняється за взаємною згодою сторін та за рішенням суду на вимогу однієї із сторін.
Судом встановлено, що право власності перейшло до третіх осіб.
Так, на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 18.11.2006, а також на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2007 у справі №2-1996/07 ОСОБА_6 набув право власності на нежитлові приміщення загальною площею 96,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано 12.04.2007, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухому майно від 12.04.2007 №14224652.
На підставі договору дарування від 25.04.2016 ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_9 прийняв у дарунок нежитлові будівлі та споруди площею 98,7 кв.м., 126,8 кв.м. та 10,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 Означений договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Римською А.В., зареєстрований за №445.
Таким чином, у період з 2006 по 2016 роки позивач відчужив своє нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 іншим фізичним особам, які набули права користування тією частиною земельної ділянки (кадастровим номером НОМЕР_2), на якій розташовано придбане ними нерухоме майно.
Згідно з п. 12.8 Договору оренди з умовами договору оренди, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Згідно з ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України (в редакції, станом на день виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
У відповідності до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент правовідносин), якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічне положення також містить і ч. 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент правовідносин), який є спеціальним нормативно - правовим актом, що врегульовує відносини у сфері оренди землі, зазначеною нормою встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Оскільки користування будівлею (спорудою) неможливо без користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, а плата за землю справляється саме за користування земельною ділянкою, обов'язок щодо сплати сум податкових зобов'язань зі плати за землю у нового власника будівлі (споруди) виникає не з дати оформлення права землекористування, а з дати фактичного користування земельною ділянкою.
Це підтверджується розвитком правового регулювання цього питання, зокрема наведеними вище правовими нормами.
Верховний Суд України у своїй постанові від 24.12.2010 у справі № 21-59а10 (номер у ЄДРСР № 13485871) по справі за позовом ТОВ "Європа - вікно" до Калуської ОДПІ Івано-Франківської області про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення зазначає, що залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, касаційний суд виходив із того, що право власності чи право користування земельною ділянкою виникає лише після державної реєстрації документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, а також державної реєстрації договору оренди. Цей висновок є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням Закону України "Про плату за землю" та Земельному кодексу України (статті 125, 126), які регулюють випадки набуття права власності чи права користування на земельну ділянку, як окремий об'єкт та які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що регулюють випадки набуття права власності на землю чи права користування нею внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці, за наведених обставин, - стаття 120 Земельного кодексу України та стаття 377 Цивільного кодексу України.
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або її частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього землекористувача.
Означене рішення суду набрало законної сили 10.05.2017.
Суд зазначає, що хоча договір оренди вищезазначеної земельної ділянки розірваний згідно з рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2017, право користування позивача земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2) припинилося значно раніше - в момент відчуження об'єктів нерухомого майна, що на ній розташовані.
Таким чином, на момент винесення Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області оскаржених податкових повідомлень-рішень від 13.06.2017 №3844-1303, №3843-1303, за якими позивачу визначено грошове зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 та 2017 рік, договір оренди земельної ділянки від 20.05.2005, укладений між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_5 щодо користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2) вже був розірваний.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 06.11.2012 у справі № 21-335а12, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. У випадку, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, при цьому документами, які посвідчують право на землю, є відповідні документи, які видавалися при її наданні.
Згідно з ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
У відповідності до абз. 7 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" (у редакції на момент правовідносин), договір оренди землі припиняється в разі: набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
З урахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку, що адміністративний позов ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню судом.
Згідно ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 94, 159 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13.06.2017 № 3844-1303 (форми "Ф").
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13.06.2017 № 3843-1303 (форми "Ф").
Стягнути з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 6777 (шість тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 47 коп.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2017 року.

Суддя О.В. Царікова