Справа № 279/2995/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Невмержицька О.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"22" листопада 2017 р. Справа № 279/2995/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

ОСОБА_2,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від "15" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною стосовно винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та скасування постанови ,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 16.05.2017.

Позов обґрунтовано тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Житомирській області перебувало виконавче провадження №50621797 відкрите з виконання виконавчого листа №279/9586/14-а, виданого 22.05.2015 року на підставі постанови Коростенського міськрайоного суду від 03.12.2014 року про зобов'язання УПСЗН Коростенської міської ради здійснити перерахунок та виплату позивачу коштів, передбачених ст.37 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 11.05.2014 року по 03.08.2014 року, в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати вказаного періоду щомісячно, з врахуванням проведених виплат. Державний виконавець 16.05.2017 року, виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в зв'язку з неможливістю його подальшого виконання, так як постанову суду виконано частково, здійснено розрахунок коштів, які належать до виплати позивачу.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.09.2017 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами встановлено, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 25.03.2016 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №279/9586/14а виданого 22.05.2015, відповідно до якого зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 коштів, передбачених ст.37 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 11.05.2014 року по 03.08.2014 року, в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати вказаного періоду щомісячно, з врахуванням проведених виплат.

Постановою державного виконавця від 16.05.2017 року виконавчий лист повернутий стягувачу у зв"язку з неможливістю його подальшого виконання, на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає повернення виконавчого документа стягувачу якщо, законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З постанови вбачається, що згідно розрахунку боржника стягувачу ОСОБА_3 проведено розрахунок коштів, відповідно до ст.37 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 1345,77 грн. (а.с.4). А зі змісту виконавчого документу вбачається, що спірне рішення по даній справі носить зобов'язальний характер.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем вжито всіх заходів щодо примусового виконання спірного рішення по даній справі, права позивача при поверненні йому виконавчого документа не порушені.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 У "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії, та відповідальність за невиконання вказаної категорії рішення, передбачені ст.ст.63,75 ЗУ "Про виконавче провадження". Даною нормою Закону встановлено, що державний виконавець у разі невиконання боржником без поважних причин вимог щодо виконання рішення суду у визначений державним виконавцем строк, накладає на боржника штрафні санкції відповідно до ст.75 вказаного закону.

Таким чином, підставою для застосування штрафних санкцій до боржника може бути лише достовірна інформація, що боржником рішення суду не виконане без поважних причин.

Згідно з ст.10 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника; звернення стягнення на доходи боржника; інші заходи, передбачені рішенням.

Встановлено, що в ході здійснення виконавчого провадження, боржник з поважних причин не може здійснити виплату перерахованих коштів, тому, застосувати до боржника заходи примусового виконання в порядку ст.63 ЗУ "Про виконавче провадження" не можливо, оскільки боржник не ухиляється від виконання рішення суду та виконує рішення суду в межах наданих повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що боржник не ухилявся від виконання рішення суду та виконував його в межах наданих повноважень, а рішення суду в частині виплати нарахованих коштів виконує в межах коштів затверджених кошторисом на відповідний рік за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ст.6 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Отже, державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами за якими боржниками є державні органи, а тому виникли обставини, що виключають можливість подальшого виконання рішення суду органами державної виконавчої служби та, як наслідок подальшого здійснення виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли в період дії Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV, тому дії відповідача при поверненні виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016 є неправомірними.

Вказане твердження є помилковим, адже скаржником не взято до уваги, що відповідно ч. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ від 02.06.2016 виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Вказані приписи Закону відповідачем дотримано.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від "15" вересня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

ОСОБА_2