Справа № 336/4944/17(2-а/336/467/2017)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2017 рокусправа № 336/4944/17(2-а/336/467/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 р. у справі № 336/4944/17 (2-а/336/467/2017)

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, 05 вересня 2017 року звернулась до суду з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжя, згідно з яким, просить:

-визнати протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 13 років 10 місяців 06 днів, роботи в органах прокуратури 07 років 04 місяці 24 дні, а також 50% навчання в юридичному інституті - 2 роки 05 місяців, згідно наданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя розрахунку стажу, та здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

-зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного Фонду України м. Запоріжжя зарахувати до загального стажу роботи період роботи в органах прокуратури та навчання в юридичному інституті, здійснити перерахунок і виплату з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення згідно довідки ТУ ДСА України в Запорізький області №08-03/965 від 08.07.2017 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з 08.07.2017 року;

-зобов'язати відповідача виплатити позивачу різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання;

-зобов'язати Шевченківське об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подати в місячний строк звіт про виконання даної постанови суду. (а.с. 4-6).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вважає діє відповідача неправомірними та такими, що порушують її права, які гарантовані Конституцією та Законами України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 р. у справі № 336/4944/17 (2-а/336/467/2017) позов задоволено (а.с. 42-49).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю (а.с. 52-53).

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема зазначає про невірне застосування судом першої інстанції положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції на час виникнення спірних відносин) згідно з якими до складу суддівської винагороди не входить матеріальна допомога на оздоровлення. Посилається на те, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами крім зазначеним законом. Крім того, вказує про незгоду з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді строку роботи в органах прокуратури та навчання в юридичному інституті, оскільки щомісячне довічне грошове утримання судді позивачу призначено у відповідності до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді таких періодів.

14 листопада 2017 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких остання зазначає, що має стаж, який дає право на відставку, у розмірі 23 роки 8 місяців, а отже і право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди (а.с. 62-95).

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином (а.с. 60-61), в зв'язку з чим, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя з 02.09.2003 року по 07.07.2017 року. У тому числі, на посаді голови Ленінського районного суду м. Запоріжжя з 11.12.2015 року по час звільнення (а.с. 11-13).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вищої ради правосуддя №1862/0/15-17 від 27.06.2017 року звільнена з посади судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя у відставку на підставі ст. ст.117,137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону у редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя», та відрахована зі штату суду наказом від 07 липня 2017 рок (а.с. 22, 23).

12.07.2017 року позивач звернулася до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, до якої додала усі необхідні документи, в тому числі довідку про розмір суддівської винагороди, видану ТУ ДСА України в Запорізький області №08-03/965 від 07.07.2017 року та розрахунок стажу судді, наданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя (а.с. 27-28).

Згідно з повідомленням Шевченківського об'єднаного УПФУ з 08 липня 2017 року позивачу призначено щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 % та без врахування допомоги на оздоровлення, всього в сумі 20480 грн. Так, згідно розпорядженню до стажу, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді, зараховано 13 років 10 місяців 7 днів роботи на посаді судді та 7 років 4 місяця 24 дні роботи на прокурорських посадах(а.с. 29).

26 липня 2017 року позивач звернулась до УПФУ із заявою про здійснення їй перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням окрім окладу 16 000 грн., надбавки за вислугу років 8 000 грн., надбавки за адміністративну посаду 1600 грн. та суми матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної основної відпустки в сумі 1333 грн. ( сума в пропорційному відношенні - 16 000 грн. сума допомоги на оздоровлення : 12 місяців = 1 333 грн. в місяць), виходячи з суми зарплати 26933 грн. (а.с. 30).

До заяви позивач додала довідку ТУ ДСА України в Запорізький області №08-03/965 від 07.07.2017 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій вказано суму виплаченої допомоги на оздоровлення 16 000 грн., на яку нараховано ЄСВ (а.с. 26).

Однак, листом №204/н-9 від 17.07.2017 року, Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя відмовило у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням стажу роботи в органах прокуратури, періоду навчання в юридичного закладі та з врахуванням допомоги на оздоровлення з підстав того, що у позивача немає стажу роботи понад 20 років саме на посаді судді (а.с.31).

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийняте протиправно, оскільки матеріальна допомога входить до складу фонду оплати праці судді та повинна враховуватися при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того, згідно з вимогами чинного законодавства, періоди роботи позивача на посадах в органах прокуратури та половини строку навчання у вищому навчальному закладі повинні бути враховані до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання довічного грошового утримання в розмірі 86% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відносно стажу роботи позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Вирішуючи питання про застосування норм закону у часі, суд апеляційної інстанції виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011, Конституційний суд України вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, від З червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього довічного грошового утримання виникають не в момент звернення за призначенням вказаного утримання, а в момент виникнення права на його призначення.

Таким чином, до спірних відносин підлягають застосуванню нормативно правові акти які були чинні на момент виникнення у позивача права на відставку, а це відповідно Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ; Постанова КМУ № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»; Указ Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, у п.11 Розділу XIII Перехідних положень законодавець вказав, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Редакціями вищезгаданих нормативно правових актів які діяли на час виникнення у позивача права на відставку передбачено наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

У відповідності до абз. 2 п. 3-1 постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби (дане положення до 2008 року було передбачено в Указі Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»).

Аналогічна позиція викладена в Положенні про призначення і виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям, затвердженим наказом ДСА України від 24.07.2009 року № 81, згідно з п. 5.1 якого, до стажу роботи, що дає право судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як десять років, зараховується стаж роботи, передбачений частиною четвертою ст. 43 Закону України «Про статус суддів» та абз. 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 року № 1097 та абз. 6 п.1 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (редакція від 23.12.2010 року) постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 втратила чинність з 01.01.2012 року.

Отже, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період робота в органах прокуратури зараховується до стажу роботи судді, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи саме на посаді судді не менш як 10 років.

Таким чином, половина строку періоду навчання та період роботи в органах прокуратури підлягають зарахуванню до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії БТ-II № 6246065 з 01.09.1991 року по 29.06.1996 року позивач проходила навчання за денною формою навчання в Національній юридичній академії ім..Ярослава Мудрого (а.с. 10, 11 зв. стр. а.с.), з 08.04.1996 року по 01.09.2003 рік перебувала на посадах в органах прокуратури Запорізької області (а.с. 11-12).

Отже, з зарахуванням до стажу роботи позивача на посаді судді і половини строку навчання, та період роботи в органах прокуратури, стаж роботи позивач, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці становить 23 роки 8 місяців.

Приписами ч. 1 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ передбачено, що за кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки, але не більше ніж до 90% заробітку судді.

З урахування наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача правових підстав для призначення йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Щодо іншої частини позовних вимог суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з абз. 2 п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Частиною 1 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст. 133 вказаного Закону суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача, з якими погодився суд першої інстанції, що у відповідності до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатись до суддівської винагороди, є безпідставним, оскільки спеціальним законом, яким в даному випадку є Закону України «Про судоустрій і статус суддів», визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Також є безпідставним застосування до цих правовідносин висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 20 лютого 2012 року, 6 листопада 2013 року (справи №№ 21-430а11, 21-350а13) стосовно того, що матеріальна допомога на оздоровлення входить до системи оплати праці, є складовою заробітної плати, з неї нараховується та сплачується страховий внесок або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому її розмір враховується в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії та щомісячного грошового утримання.

Так, предметом позову у перелічених справах є перерахунок пенсії державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу».

В розглядуваному ж випадку предметом позову є інші правовідносини, а саме перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставки, при цьому спеціальним законом визначено склад суддівської винагороди, який застосовується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставки.

Таким чином позов в частині вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 08 липня 2017 року задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначений обов'язок відповідач виконав частково.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову якою позов в частині позовних вимог щодо визнання протиправною відмову Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 13 років 10 місяців 06 днів, роботи в органах прокуратури 07 років 04 місяці 24 дні та 50% навчання в юридичному інституті - 2 роки 05 місяців згідно наданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя розрахунку стажу, та провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді - задовольнити, в іншій частині у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжя - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 р. у справі № 336/4944/17 (2-а/336/467/2017) - скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання протиправною відмову Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 13 років 10 місяців 06 днів, роботи в органах прокуратури 07 років 04 місяці 24 дні та 50% навчання в юридичному інституті - 2 роки 05 місяців згідно наданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя розрахунку стажу, та провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді - задовольнити.

У задоволені позову в іншій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 20 листопада 2017 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов