Справа № 2а-1639/10/0870
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року м. Київ К/9991/62100/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Шевчук П.О.,

за участю представника відповідача - Борисової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецізоляція»

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2010 року

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року

та касаційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року

у справі № 2а-1639/10/0870

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецізоляція»

до Запорізької митниці (правонаступником якої є Запорізька митниця Державної фіскальної служби)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецізоляція» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Запорізької митниці (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень форми «Р» від 05 березня 2010 року № 11 та № 12.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2010 року у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2010 року було скасовано. Позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення Запорізької митниці форми «Р» від 05 березня 2010 року № 11 в частині визначення ТОВ «Спецізоляція» податкових зобов'язань з ввізного вита у сумі 3155,63 грн. (2193,75 грн. недоїмки та 961,88 грн. штрафних (фінансових) санкцій). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення Запорізької митниці форми «Р» від 05 березня 2010 року № 12 в частині визначення ТОВ «Спецізоляція» податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 7623,38 грн. (5082,25 грн. недоїмки та 2545,13 грн. штрафних (фінансових) санкцій). У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

В касаційній скарзі ТОВ «Спецізоляція», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 17 травня 2010 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В касаційній скарзі Запорізька митниця, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - Запорізької митниці його правонаступником - Запорізькою митницею Державної фіскальної служби.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи касаційних скарг щодо дотримання правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційних скарг, дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Запорізька митниця провела виїзну документальну перевірку стану дотримання законодавства України з питань митної справи на ТОВ «Спецізоляція» за період його діяльності щ 01 грудня 2006 року по 31 березня 2009 року, за результатами якої був складений акт № 1/10/112000000/ від 15 січня 2010 року.

За висновками вказаного акта перевірки позивачем були порушені вимоги пункту 5 статті 267 Митного кодексу України при митному оформленні вантажів за вантажними митними деклараціями, перелік та реквізити яких наведені у додатку 2.1 до цього акту та, відповідно, вимог Закону України «Про податок на додану вартість» і Податкового кодексу України в частині визначення бази оподаткування податком на додану вартість для товарів, які ввозяться на митну території України. Вказані порушення призвели до заниження податкових зобов'язань ТОВ «Спецізоляція» на суму 39138,80 грн., в тому числі по сплаті мита - 9230,25 грн., податку на додану вартість - 29908,55 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що за результатом розгляду інформації та копій документів, отриманих від підприємств - експедиторів/перевізників, перелік яких наведено на 6-9 аркушах акту перевірки, щодо здійснених транспортно-експедиційних (транспортних) послуг по доставці імпортованих ТОВ «Спецізоляція» товарів та при звірці даних бухгалтерського та податкового обліку ТОВ «Спецізоляція», які відображені у додатку 1.1 до цього акту, виявлені розбіжності, які наведені у додатку 1.2 до цього акту. Ці розбіжності документально підтверджено первинними документами, а саме: актами виконаних робіт (послуг), рахунками на сплату коштів за надані послуги, податковими накладними, платіжними дорученнями, які свідчать про сплату за надані послуги. Таким чином, відбулося заниження митної вартості за вантажними митними деклараціями, перелік та реквізити яких наведені у додатку 2.1 до цього акту, оскільки згідно вимог статті 267 Митного кодексу України до митної вартості повинні бути включені, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

05 березня 2010 року Запорізька митниця на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення форми «Р» № 11, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Спецізоляція» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем: ввізне мито у розмірі 13845,38 грн., у тому числі: 9230,25 грн. - за основним платежем, 4615,13 грн. - за штрафними санкціями.

05 березня 2010 року Запорізька митниця на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення форми «Р» № 12, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ТОВ «Спецізоляція» суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 44862,83 грн., у тому числі: 29908,55 грн. - за основним платежем, 14954,28 грн. - за штрафними санкціями.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що за окремими вантажними митними деклараціями до митної вартості оцінюваних товарів була включена загальна сума витрат на транспортування, оскільки відповідно до первинних документів витрати на транспортування після ввезення не були виділені з ціни.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та чатсково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що суми донарахувань митної вартості, зазначені у позиціях №1, №2, №3 та №17 додатку 2.1 до акту перевірки, є безпідставними, оскільки наявні у митниці документи первинного бухгалтерського обліку дозволяють визначити та виділити із митної вартості товару вартість перевезення до митної території України (фінансова довідка №1 від 12 січня 2007 року суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, фінансова довідка №2 від 26 січня 2007 року суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, фінансова довідка від 07 лютого 2007 року суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2, фінансова довідка приватного підприємця ОСОБА_3 до акту виконаних робіт від 08 вересня 2008 року).

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у абзаці 1 статті 267 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), митною вартістю за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є вартість операції, тобто ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби відповідно до частини другої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або які повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів на користь продавця та/або на користь продавця через третіх осіб, та/або на пов'язаних з продавцем осіб. Такі платежі можуть бути здійснені прямо або опосередковано шляхом переказу грошей, акредитиву, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується тільки ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Згідно з пунктами 5, 6 абзацу 2 статті 267 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до пункту «б» абзацу 3 статті 267 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижченаведені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню, зокрема, витрати на транспортування після ввезення.

Згідно абзацу 1 пункту 4.3 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати брокерських, агентських, комісійних та інших видів винагород, пов'язаних з імпортом таких товарів, плати за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належать до таких товарів, акцизних зборів, ввізного мита, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. Визначена вартість перераховується в українські гривні за валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на кінець операційного дня, що передує дню, в якому товар (товарна партія) вперше підпадає під режим митного контролю відповідно до митного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, у періоді, який перевірявся, позивач ввозив на митну територію України товари. Формування собівартості імпортованих товарів здійснювалось позивачем відповідно до фактурної вартості, зазначеної у рахунках-фактурах (інвойсах) відправника (контрактоутримувача) із врахуванням сум митних зборів, які були сплачені на дату митного оформлення імпортованих товарів, ввезених на митну територію України, за вантажними митними деклараціями, а також сум витрат, сплачених підприємствам-експедиторам (перевізникам) за надання транспортно-експедиційних (транспортних) послуг по доставці імпортованих товарів ТОВ «Спецізоляція», ввезених на митну територію України на умовах поставки FCA-Вільнюс та FCA-Чемезно автомобільним транспортом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у позивача були укладені договори на перевезення вантажів у міжнародному та регіональному сполученні з фізичними особами - підприємцями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6 Під час перевезення вказаними контрагентами позивача товарів, імпортованих ТОВ «Спецізоляція», для подання в митні органи надавалися фінансової довідки про вартість транспортних послуг по доставці вантажу з вказівкою вартості транспортних витрат до кордону України та по Україні. За фактом надання послуг з перевезення вказаними фізичними особами - підприємцями виставлялися рахунки на сплату, складалися акти прийому - здачі виконаних робіт та здійснювалася сплата. У первинних документах, оформлених між ТОВ «Спецізоляція» та фізичними особами - підприємцями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, та фінансових довідках вартість транспортно - експедиційних послуг по перевезенню вантажу поділена на вартість до кордону та по маршруту в Україні.

При перевірці документування сплати коштів за надані послуги по поставці імпортованих товарів встановлено, що позивач за період, що перевірявся, відображав у бухгалтерському обліку суми, які свідчать про сплату транспортно-експедиційних (транспортних) послуг по доставці вантажів товариству в розрізі кожного експедитора-перевізника.

В ході перевірки митним органом були зроблені запити до низки митниць про направлення запитів до перевізників, які надавали транспортно-експедиційні послуги або безпосередньо здійснювали транспортування імпортованих ТОВ «Спецізоляція» товарів.

За результатами розгляду інформації та копій документів, отриманих від вищезазначених експедиторів/перевізників щодо здійснених транспортноекспедиційних (транспортних) послуг по доставці імпортованих ТОВ «Спецізоляція» товарів, та при звірці даних бухгалтерського та податкового обліку ТОВ «Спецізоляція», які відображені у додатку 1.1 до акту перевірки, виявлені розбіжності, які наведені у додатку 1.2 до акту. Ці розбіжності документально підтверджені первинними документами, а саме: актами виконаних робіт (послуг), рахунками на сплату коштів за надані послуги, податковими накладними, платіжними дорученнями, які свідчать про сплату за надані послуги.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, суми донарахувань митної вартості, зазначені у позиціях №1, №2, №3 та №17 додатку 2.1 до акту перевірки, є безпідставними, оскільки наявні у митниці документи первинного бухгалтерського обліку дозволяють визначити та виділити із митної вартості товару вартість перевезення до митної території України (фінансова довідка №1 від 12 січня 2007 року суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, фінансова довідка №2 від 26 січня 2007 року суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, фінансова довідка від 07 лютого 2007 року суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2, фінансова довідка приватного підприємця ОСОБА_3 до акту виконаних робіт від 08 вересня 2008 року), у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що суму зобов'язань, визначених позивачу згідно оспорюваних податкових повідомлень, було частково завищено, а саме: з податку на додану вартість - на 7623,38 грн. (5082,25 грн. основного боргу та 2545,13 грн. штрафу), з ввізного мита - на 3155,63 грн. (2193,75 грн. основного боргу та 961,88 грн. штрафу).

Щодо інших документів, наданих митниці під час перевірки та отриманих від контрагентів позивача, а також безпосередніх перевізників, то суд апеляційної інстанції правомірно виходив з того, що вони не надають можливості обчислити витрати на транспортування після ввезення на митну територію України, що виключає можливість визначення митної вартості товару з включенням лише частини з загальної суми витрат на перевезення.

При цьому, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив як безпідставні посилання позивача на недобросовісну поведінку контрагентів, що не надали необхідних документів, оскільки підприємницька діяльність здійснюється особою на власний розсуд та ризик. Протиправні дії контрагентів можуть бути підставою для відповідних позовів про стягнення завданої шкоди. Документи, отримані позивачем на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції та відсутні на момент проведення перевірки, також не є підставою для визнання нарахувань, здійснених митницею, протиправними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи касаційних скарг викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецізоляція» та касаційна скарга Запорізької митниці Державної фіскальної служби підлягають залишенню без задоволення, а постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецізоляція» та касаційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ І.Я. Олендер

_____________________ Т.М. Шипуліна