Справа № 803/1639/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року № 876/10519/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області, яким просила скасувати постанову відповідача від 24.10.2016 року № 015852 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що у разі перевищення автомобільним перевізником вагових обмежень за відсутності відповідного дозволу або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, на нього накладається штраф. При цьому, на думку суду, тягар відповідальності за дотримання транспортного законодавства покладений саме на особу, яка на законній правовій підставі володіє транспортним засобом. Водночас, видача позивачем іншим особам довіреності на право володіння, користування та розпорядження належним їй на праві приватної власності вантажним автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, отже, цей автомобіль на час вчинення зазначеного вище правопорушення перебував у власності ОСОБА_1

Постанову в апеляційному порядку оскаржила позивач, вважає, що вона прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вона зареєстрована підприємцем, однак не займається вантажними перевезеннями, тобто не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому спірний штраф застосований до неї незаконно.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Renault E470, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

31.08.2016 року о 13 год. 58 хв. посадові особи Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на 210 км + 450 м автодороги Київ-Одеса провели перевірку зазначеного транспортного засобу, за результатом якого встановлено перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень навантаження на здвоєну вісь, чим порушено вимоги п. 22.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», що підтверджується актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 31.08.2016 року.

Матеріали зазначеної перевірки були передані Управлінню Укртрансбезпеки у Волинській області, і за результатами їх розгляду постановою керівника цього управління від 24.10.2016 року № 015852 за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на ОСОБА_1 накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00 грн.

Колегія суддів вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної постанови відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 цього Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. п. 2, 3 «Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Згідно з п. п. 21, 25 цього Порядку у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком. Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відповідно до змісту наведених норм відповідальність за порушення вимог законодавства про транспорт, в тому числі за перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, несуть автомобільні перевізники.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Таким чином, автомобільним перевізником є виключно субєкт господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів чи вантажів.

Наведеним спростовується висновок суду першої інстанції про те, що тягар відповідальності за дотримання транспортного законодавства покладений саме на особу, яка на законній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Як встановив суд, ОСОБА_1 07.04.1994 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Як вбачається з відомостей про позивача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним та єдиним видом її економічної діяльності є роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.

Згідно з нотаріально посвідченою довіреністю від 25.11.2011 року позивач уповноважила громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 безоплатно представляти її інтереси в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в органах ДАІ, МРЕВ при вирішенні питання купівлі-продажу або обміну, оренди (найму), в тому числі оформлення договору в державній нотаріальній конторі, приватного нотаріуса, за ціною та на умовах на їх розсуд стосовно вищенаведеного автомобіля.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 є власником зазначеного вище транспортного засобу як фізична особа, відповідач не надав жодних відомостей та доказів використання позивачем цього автомобіля в її господарській діяльності, а також, як вбачається із змісту зазначеної довіреності, позивач уповноважувала вказаних осіб лише представляти її інтереси щодо користування та розпоряджання цим автомобілем, а не вчиняти від її імені дії, повязані із здійсненням господарської діяльності з використанням автомобіля.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Форма товарно-транспортної накладної затверджена в додатку 7 до даних Правил, в якій обов'язковою для заповнення графою є, зокрема, графа «Автомобільний перевізник».

Однак, як вбачається із зазначеного вище акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 31.08.2016 року та встановлено з наданих відповідачем пояснень, під час цієї перевірки не встановлювалось хто виступав перевізником при перевезенні вантажу, а саме не перевірялась наявність відповідної товарно-транспортної накладної та інших товаросупровідних документів і їх зміст.

Враховуючи наведені вище обставини та положення норм законодавства, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 у спірному випадку не є автомобільним перевізником, а тому застосування до неї оскаржуваною постановою відповідача адміністративно-господарського штрафу є безпідставним і протиправним. А сам по собі факт перебування в її власності зазначеного вище автомобіля, яким здійснювалось перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, не є правовою підставою застосування до неї даного штрафу. Тому, на думку колегії суддів, оскаржена постанова Управління Укртрансбезпеки у Волинській області від 24.10.2016 року № 015852 про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною і підлягає скасуванню.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2016 року у справі № 803/1639/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Волинській області від 24.10.2016 року № 015852 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Постанова складена в повному обсязі 20.11.2017 року