Справа № 815/1273/17
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1273/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стеценко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл-Юг» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Рисоіл-Юг» (далі Позивач, або ТОВ «Рисоіл-Юг») до Головного управління ДФС в Одеській області (далі Відповідач, або ГУ ДФС в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 01.12.2016 року, яким ТОВ «Рисоіл-Юг» зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 13701937 грн. за півріччя 2016 року, № НОМЕР_2 від 01.12.2016 року, яким ТОВ «Рисоіл-Юг» зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1901464 грн. за червень 2016 року.

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

Так, Позивач не погоджується з висновками акту перевірки та його змістом щодо зазначення відомостей про заниження підприємством податку на додану вартість та податку на прибуток, що підлягають сплаті в бюджет, вважає їх необґрунтованими, зробленими контролюючим органом за відсутності доведеності наявності порушень підприємством вимог податкового та іншого законодавства України, що є протиправним, а отже прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Зокрема, на думку Позивача, фактичне виконання сторонами своїх договірних зобов'язань, зв'язок між їх наміром вступити у господарські відносини та його реалізацію, настання для них відповідних господарсько-правових наслідків підтверджується наданою до ГУ ДФС в Одеській області, але залишеною поза увагою, первинною документацією. Як наголосив Позивач, зазначені документи, що складені у повній відповідності до приписів Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (наявність істотних умов договору, обов'язкових реквізитів, підписів та печаток сторін, зазначення ціни товару, місця виконання, тощо), підтверджують факт здійснення господарських операцій між Позивачем та ТОВ «Комоди Контрол Сервіс» та ТОВ «Новотіс». Податкові накладні, складені на підставі зазначених операцій Позивача, оформлені у двох примірниках, містять усі необхідні реквізити, відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, що, на думку Позивача, спростовує висновки перевіряючих про порушення Позивачем вимог ПК України. Таким чином, Позивач вважає, що при здійсненні господарських операцій з ТОВ «Комоди Контрол Сервіс» та ТОВ «Новотіс» ним дотримано приписи правових норм ПК України, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення, прийняті Відповідачем, є протиправними та безпідставними.

В судовому засіданні 06.06.2017 року представники Позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили задовольнити адміністративний позов, посилаючись на доводи, викладені в тексті позовної заяви та додаткових письмових поясненнях (т.4 а.с. 3-4).

В судове засідання 16.11.2017 року представник Позивача не зявився, подав до канцелярії суду клопотання в якому зазначив, що стороною Позивача були надані первинні документи на підтвердження позовних вимог, пояснення. Зазначивши про свою повну підтримку позовних вимог, представник Позивача просив суд продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження (т. 4 а.с. 251).

В судове засідання, призначене на 16.11.2017 року, представник Відповідача для продовження розгляду справи по суті не зявився, з заявою щодо подальшого розгляду справи до суду не звертався у звязку з чим неявка Відповідача до судового засідання була визнана судом неповажною та, на підставі ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), ухвалено рішення про розгляд справи за відсутності Відповідача.

З наявних у матеріалах справи письмових заперечень Відповідача на позов ( т. 3 а.с.214-216) вбачається, що в період з 27.09.2016 року по 08.11.2016 року, посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області була проведена виїзна планова документальна перевірка ТОВ «Рисоіл-Юг» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року. Зазначеною перевіркою встановлено, що фактично ніяких послуг Позивач не одержував, а виконання операцій з ТОВ «Комоди Контрол Сервіс» та ТОВ «Новотіс» не підтверджені відповідними первинними документами. Враховуючи вищевикладене, Відповідач вважає, що оскаржувані Позивачем податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі висновків наведеного акту перевірки, є правомірними та відповідають вимогам діючого законодавства.

Частиною 6 статті 128 КАС України передбачено, що якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справ, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, враховуючи клопотання представника Позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження, неявку до судового засідання без поважних причин представника Відповідача, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд, на підставі приписів ч. 6 ст. 128 КАС України, ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, письмові заперечення Відповідача, додаткові письмові пояснення Позивача (т. 4 а.с. 139-146, 231-232) дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

В період з 27.09.2016 року по 08.11.2016 року, посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області була проведена виїзна планова документальна перевірка ТОВ «Рисоіл-Юг» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року, за результатами якої складено Акт від 15.11.2016 року № 340/15-32-14-01/38184272 (далі Акт перевірки) (т.1 а.с.16-64).

На підставі висновків зазначеного Акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийняла податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_1 від 01.12.2016 року, яким ТОВ «Рисоіл-Юг» зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 13701937 грн. за півріччя 2016 року; № НОМЕР_2 від 01.12.2016 року, яким ТОВ «Рисоіл-Юг» зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1901464 грн. за червень 2016 року (т.1 а.с.12-14).

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки, ТОВ «Рисоіл-Юг» надало на них заперечення до ГУ ДФС в Одеській області (т. 4 а.с. 94-97) за результатами розгляду яких висновки Акту перевірки були залишені без змін.

За результатами адміністративного оскарження (т. 4 а.с. 98-104), рішенням ДФС України податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС України в Одеській області залишено без змін, а скаргу ТОВ «Рисоіл-Юг» без задоволення (т. 4 а.с.110-116).

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV визначено загальне поняття та характеристика документу, на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності.

Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Згідно зі пп. 133.1.1 п. 133.1 ст. 133 Податкового кодексу України (далі ПК України) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку на прибуток підприємства є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Відповідно до статті 135 ПК України, у вказаній редакції, базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об'єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об'єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Положеннями п. 44.2 ст. 44 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Водночас, у підпункті 44.1 цієї статті ПК України вказано, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Крім того, відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України, у вказаній редакції, передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування валових витрат підприємства.

В свою чергу, виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства. При цьому, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування. Водночас, наявність податкової накладної за відсутності здійснення господарської операції позбавляє покупця права на формування податкового кредиту.

Як вбачається з Акту перевірки, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень якими Позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток, та зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість слугувало не визнання Відповідачем факту господарських операцій Позивача з ТОВ «Комоди Контрол Сервіс» та ТОВ «Новотіс».

Судом встановлено, що між Позивачем та ТОВ «Комоди Контрол Сервіс» 15.10.2013 року був укладений договір № 1510/13 на надання сюрвейєрських послуг при прийомі, зберіганні і видачі вантажу, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткових угод, замовник (ТОВ «Рисоіл-Юг») доручає, а виконавець (ТОВ «Комоди Контрол Сервіс») приймає до виконання зобов'язання щодо виконання робіт інспектування, відбору проб та лабораторних аналізів вантажу - масла рослинного в процесі зберігання і подальшого відвантаження на експорт (т.1 а.с.104-112).

На підтвердження виконання умов вказаного договору Позивачем надані акти надання послуг та звіти виконавця до цих актів, в яких визначено зміст наданих та отриманих послуг, кількісні та вартісні характеристики цих послуг, зазначені дати поставок, станцію відправлення, виробників, резервуари, номера накладних, найменування товару щодо якого здійснювались відповідні дослідження, відповідні характеристики відібраних проб та зазначено, які проби передані на зберігання. Вказані акти та звіти підписані з боку ТОВ «Комоди Контрол Сервіс» та ТОВ «Рисоіл-Юг» та містять печатки цих підприємств (т.1а.с.113-130, 167-248).

Також, судом встановлено, що ТОВ «Комоди Контрол Сервіс» складені та надані податкові накладні по виконанню наданих послуг, про що складений Позивачем відповідний реєстр отриманих податкових накладних (т.1 а.с.131-165).

На підтвердження здійснення оплати за представленні послуги Позивачем надані банківські виписки за 2015-2016 р.р. (т.3 а.с.86-213).

Крім того, судом встановлено, що Позивачем та ТОВ «Новотіс» були укладені договори № 2711-13 ЖД від 27.11.2013 року, № 2711-13 ЖД від 27.11.2013 року, № 01/11 від 01.11.2013 року (т.2 а.с.2-28) на надання послуг зі зважування автотранспорту і залізничних вагонів, на організацію комплексу залізничних послуг: прийом і відправлення вагонів, здійснення технічного і комерційного огляду вагонів, розкредитування перевізних документів, підбір ставки з вагонів і перестановки її на шляху відстою в очікуванні подачі, подача та прибирання вагонів, перестановка ставки з вагонів, перестановка вагонів на приймально-відправні колії, проведення технічного і комерційного огляду вагонів на приймально-відправних коліях станції, інформування про результати, здійснення комерційної переважування вагонів; на транспортно-експедиційне і митно-брокерське обслуговування.

На підтвердження виконання умов вказаного договору Позивачем надані акти надання послуг, в яких визначено зміст наданих та отриманих послуг, кількісні та вартісні характеристики цих послуг. Вказані акти та звіти підписані з боку ТОВ «Новотіс» та ТОВ «Рисоіл-Юг» та містять печатки цих підприємств (т.2 а.с.29-108).

Також, на підтвердження фактичності здійснення вказаних операцій Позивачем надані складені ТОВ «Новотіс» податкові накладні по виконанню наданих послуг, коносаменти за 2015-2016 р.р., банківські виписки, що підтверджують проведення оплати за наданні послуги (т.3 а.с.109-256 т.2, 1-213).

Крім того, на підтвердження наявності у контрагентів Позивача відповідної кваліфікації та можливості щодо виконання наведених послуг Позивачем до суду надані: свідоцтва про атестацію вимірювальної лабораторії ТОВ «Комоди Контрол Сервіс», витяги з наказів щодо штатного складу ТОВ «Новотіс» (т.4 а.с.7-14).

За змістом вказаних документів можливо встановити фактичне виконання ТОВ «Комоди Контрол Сервіс» та ТОВ «Новотіс» зобовязань за укладеними договорами, а саме зміст наданих послуг та їх кількісні характеристики, строки виконання зобовязань, узгоджені розміри оплати та відповідно проведення оплати за наданні послуги, наявність відповідної кваліфікації для надання послуг за укладеними договорами.

Посилання Відповідача на неможливість встановлення із наданих Позивачем документів щодо якого саме виду олії ТОВ «Комоди Контрол Сервіс» здійснювало лабораторні аналізи та відбір проб з резервуарів та відповідно не підтвердження цих господарських операцій суд вважає безпідставними, оскільки, як вже зазначалось вище, Позивачем на підтвердження фактичності проведених операцій з ТОВ «Комоди Контрол Сервіс», зокрема, надані акти надання послуг та звіти виконавця до цих актів, в яких визначено зміст наданих та отриманих послуг, кількісні та вартісні характеристики цих послуг, зазначені дати поставок, станцію відправлення, виробників, резервуари, номера накладних, найменування товару щодо якого здійснювались відповідні дослідження, відповідні характеристики відібраних проб та зазначено, які проби передані на зберігання.

Так само суд вважає безпідставними посилання Відповідача на те, що з даних Позивачем документів неможливо встановити, які саме послуги надавались ТОВ «Новотіс», оскільки такі посилання апелянта спростовуються, як змістом наданих Позивачем договорів, укладених з ТОВ «Новотіс», в яких чітко визначено перелік послуг, що надаються за цим договором, так і актами наданих послуг, в яких також визначено зміст наданих послуг.

Більш того, як встановлено судом, Відповідачем вже здійснювалась перевірка, зокрема, ТОВ «Комоди Контрол Сервіс», в тому числі, щодо взаємовідносин з Позивачем, та будь-яких порушень не встановлено, що підтверджується відповідним актом перевірки ТОВ «Комоди Контрол Сервіс» (т. 4 а.с. 32-81).

Таким чином, оскільки наданими первинними документами у повному обсязі підтверджується належне виконання умов договорів з ТОВ «Новотіс» та ТОВ «Комоди Контрол Сервіс», за наданими первинними документами вбачається зміст господарських операцій, їх оплата, їх використання в господарській діяльності, суд дійшов висновку, що Позивач, дотримуючись правил податкового законодавства, правомірно сформував податковий кредит та валові витрати за рахунок цих операцій.

В свою чергу, в Акті перевірки висновки Відповідача щодо відсутності фактичності поставки послуг від контрагентів Позивача за перевіряємий період, які покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на думку суду, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку Відповідача. Більш того, припущення, висновки Відповідача в Акті перевірки, не є підставою для позбавлення Позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару та послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та валових витрат. Позивач виконав усі передбачені законом обов'язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та витрат по господарським операціям з його контрагентами.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про те, що вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оскаржувані податкові повідомлення рішення визнанню протиправними та скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з платіжним дорученням № 206 від 01.03.2017 року (т. 1 а.с. 3) Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 234051,01 грн.

З урахуванням задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь Позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 234051,01 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 128, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл-Юг» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № НОМЕР_1 від 01.12.2016 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Рисоіл-Юг» зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 13701937 грн. за півріччя 2016 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській № НОМЕР_2 від 01.12.2016 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1901464 грн. за червень 2016 року.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській (юридична адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ), за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рисоіл-Юг» (юридична адреса: 65062, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 14, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 234051,01 гривень (двісті тридцять чотири тисячі пятдесят одна гривня 01 копійка).

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.