Справа № 821/1517/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1517/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Собчук Є.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Нововоронцовського районного сектору Управління Державної міграційної служби у Херсонській області, Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області про скасування рішення про відмову у наданні дозволу та зобов'язання надати дозвіл на імміграцію в Україну,

встановив:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Нововоронцовського районного сектору Управління Державної міграційної служби у Херсонській області (далі по тексту - відповідач - 1), Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області (далі по тексту - відповідач-2) про скасування рішення про відмову у наданні дозволу та зобов'язання надати дозвіл на імміграцію в Україну.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є громадянином ОСОБА_4. 22.12.2012 р. позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_5

09.08.2015 року позивач прибув на територію України. У період з 18 по 20 серпня 2015 року позивач особисто подав заяву про надання дозволу на імміграцію із пакетом документів, що передбачені пунктом 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію № 1983. У звязку із сімейними обставинами 04.09.2015 року позивач залишив територію України. 30.07.2016 року відповідач-1 прийняв рішення про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну з посиланням на п. 4 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, у якому просив скасувати рішення Нововоронцовського районного сектору УДМС України в Херсонській області від 30.07.2016 №1 про відмову у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну та зобов'язати повторно розглянути заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду у справі №821/1554/16 задоволено позов, скасовано рішення відповідача-1 про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну та зобовязав повторно розглянути заяву позивача від 03.11.2015 про надання дозволу на імміграцію в Україну. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду постанову залишено без змін.

Після отримання рішення суду апеляційної інстанції, відповідач-1 розпочав повторний розгляд заяви ОСОБА_6 про надання дозволу на імміграцію в Україну та повторно прийняв рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну з тих самих підстав - дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи (п. 4 ч.2 ст. 10 Закону України "Про імміграцію").

Вказану відмову позивач вважає протиправною у зв'язку з тим, що законність та достовірність відомостей, зазначених ним у заяві про надання дозволу на імміграцію та доданих до неї документів перевірена та підтверджена судом під час розгляду справи №821/1554/16. Будь-яких інших обставин для відмови у наданні позивачу дозволу на

імміграцію відповідач-1 в оскаржуваному рішенні не зазначив.

Крім того позивач вказав, що оскільки відповідач-1 продовжує протиправно відмовляти у наданні дозволу на імміграцію в Україну з однакових підстав, а його рішення змушують повторно звертатися до суду за захистом своїх прав, позивач змушений просити суд застосувати інший спосіб захисту порушених прав. У зв'язку з вказаним позивач просить скасувати рішення, зобовязати відповідача-1 зобовязати надати дозвіл на імміграцію в Україну.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач - 2 надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що у серпні 2015 року позивач звернувся до відповідача-1 заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, на підставі п. 1 ч. З ст. 4 Закону України "Про імміграцію", оскільки перебуває у шлюбі понад два роки з громадянкою України, з відповідним пакетом документів. При перевірці наданих позивачем документів встановлено відсутність довідок про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 в Україні та за кордоном, у звязку з чим останньому розяснено необхідність подання вказаних довідок з метою започаткування провадження за його заявою. У листопаді 2015 року повний перелік документів було надано приймаючою стороною іноземця громадянкою ОСОБА_7

03.11.2015 р. розпочато провадження за заявою ОСОБА_3 про надання дозволу на імміграцію в Україну. За результатами проведених перевірок та аналізу матеріалів особової справи, відповідачем-1 30.07.2016 прийнято рішення про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду вказане рішення скасовано та зобов'язано повторно розглянути заяву. Постанову залишено в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду.

28.04.2017 р. представник позивача ОСОБА_8, звернувся до Нововоронцовського РС УДМС України в Херсонській області із заявою про виконання ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 - повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

На виконання вимог ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 відповідач-1 розпочав повторний розгляд заяви ОСОБА_3 від 03.11.2015.

УДМС України в Херсонській області направлено наступні запити: двічі запит до УСБУ в Херсонській області від 05.05.2017 за № 1/3- 10150 та від 12.06.2017 за № 1/3-12799; запит від 05.05.2017 за № 1/3-10151 до Держприкордонслужби України; запит від 05.05.2017 за № 1/3-10152 до сектору Інтерполу та Європолу ГУНП України в Херсонській області.

За результатами отриманих відповідей від сектору Інтерполу та Європолу ГУНП України в Херсонській області від 22.05.2017 № 3330/06/01-2017, Держприкордонслужби України від 25.05.2017 № 0.64-4844/0/18-17 та УСБУ в Херсонській області від 05.07.2017 № 22/20/646-435, зазначені матеріали 06.07.2017 за вих. № 1/3-14471 направлено до Нововоронцовського РС УДМС України в Херсонській області для прийняття відповідного рішення щодо імміграції ОСОБА_3 в Україну.

Таким чином, на думку відповідача-2 ним було здійснено всі дії по виконанню вимог ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2017 р.

Крім того вказав, що у листі - відповіді УСБУ в Херсонській області від 05.07.2017 № 22/20/646-435 вказано, що з матеріалів перевірки УДМС України в Херсонській області законності прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну слідує, що заява від 03.11.2015, з визначеним законодавством переліком необхідних документів, прийнята в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону Україну "Про імміграцію" та п. 12 Порядку № 1983.

Тобто, на момент подачі заяви з повним переліком документів, а саме, 03.11.2015 громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 не перебував на території України, у звязку з чим внесені неправдиві відомості щодо вказаного факту.

На підставі отриманої інформації від УСБУ в Херсонській області від 05.07.2017 № 22/20/646-435, 15.07.2017 Нововоронцовським РС УДМС України в Херсонській області було прийнято рішення № 27/1 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_3.

Відмову вважає правомірною та в задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача - 1 та відповідача - 2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та в задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин ОСОБА_4, 22.12.2012 року уклав шлюб із громадянкою України ОСОБА_5.

04.09.2014 року ОСОБА_3 видано посвідку на тимчасове проживання в Україні, термін якої продовжено до 28.08.2016 року.

В ході розгляду справи встановлено, що із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" (перебуває у шлюбі понад два роки з громадянкою України) ОСОБА_3 звернувся до Нововоронцовського районного сектору УДМС України в Херсонській області у серпні 2015 року, подавши документи, передбачені пунктом 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію й поданнями про його скасування і виконання прийнятих рішень.

При перевірці поданих позивачем документів завідувачем Нововоронцовського районного сектору УДМС встановлено відсутність довідок про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 в Україні та за кордоном, у звязку з чим заявнику запропоновано надати необхідні довідки з метою започаткування провадження за заявою. Після надання довідок, 03.11.2015 року розпочато провадження за заявою ОСОБА_3 про надання дозволу на імміграцію, а 04.11.2015 року відповідачем-1 сформовано справу та направлено запити до УДМС та Служби Безпеки України, Національного центрального бюро Інтерполу та Держприкордонслужби для перевірки особи позивача на наявність підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну.

30 липня 2016 року Нововоронцовським районним сектором УДМС України в Херсонській області прийнято рішення про відмову ОСОБА_3 у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну, з посиланням на пункт 4 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію", як на підставу для відмови.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року у справі №821/1554/16 позовні вимоги задоволено. Скасовано рішення Нововоронцовського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Херсонській області від 30.07.2016 року № 1 про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну. Зобов'язано Нововоронцовський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 03.11.2015 року про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду залишено без змін.

Постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року набрали законної сили.

28 квітня 2017 року представник позивача звернувся до Нововоронцовського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Херсонській області із заявою про повторний розгляд заяви ОСОБА_3 у зв'язку з скасуванням рішення про відмову у наданні громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну № 1 від 30.07.2017 р.

15 липня 2017 року Нововоронцовським районним сектором Управління державної міграційної служби України в Херсонській області на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 України "Про імміграцію" прийнято рішення № 27/1 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне: правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні і порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України регулюється Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до статті 4 якого, іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному законом України про імміграцію, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р. № 2491-ІІІ (далі по тексту Закон № 2491-ІІІ) визначено умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Статтею 1 Закону України № 2491-ІІІ встановлено, що імміграція - прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Дозволом на імміграцію є рішення, що надає іноземцям та особам без громадянства право на імміграцію.

Дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції (ч. 1 ст. 4 Закону № 2491-ІІІ).

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України ( п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону № 2491-ІІІ).

Заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції (п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 2491-ІІІ).

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою (ч. 2 ст. 9 № 2491-ІІІ).

Відповідно до частини 11 статті 9 Закону № 2491-ІІІ термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання. Перелік документів, які додаються до заяви для надання дозволу на імміграцію та перелік яких визначений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я також визначений вказаною статтею.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону № 2491-ІІІ встановлено перелік обставин, за яких дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Суд зазначає, що Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі - Порядок) визначено процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Порядок подання заяви про отримання дозволу на імміграцію, перелік необхідних документів та порядок їх розгляду, крім статті 9 Закону № 2491-ІІІ визначені пунктами 11-14, за якими територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. Регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять у межах своєї компетенції у місячний термін після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який зробив запит.

Регіональні органи Служби безпеки України, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять у межах своєї компетенції у місячний термін після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який зробив запит.

У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (пункт 16 Порядку).

На виконання пункту 14 Порядку після отримання та реєстрації заяви позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, відповідачем-2 було направлено відповідні інформаційні запити.

На адресу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області надійшла відповідь Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 05.07.2017 року № 20/20/646-435, в якій зазначено про доцільність відмови громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в оформленні дозволу на імміграцію на підставі частини 4 статті 10 Закону України "Про імміграцію" із урахуванням результатів комплексу перевірочних заходів, якими встановлено в діях ОСОБА_3 ознаки порушення чинного законодавства України. Так, у листі вказано, що в ході перевірочних заходів встановлено, що вказаний іноземець 04.09.2015 р. залишив територію України і до цього часу не повертався. Тобто, на момент подачі заяви з повним переліком документів, а саме 03.11.2015 р. гр. ОСОБА_9 ОСОБА_4 не перебував на території України, у зв'язку з чим прийняті неправдиві відомості щодо вказаного факту.

Отже, на думку суду єдиною підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну є лист Управління Служби безпеки України в Херсонській області від 05.07.2017 року № 22/20/646-435, який не містить жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення ОСОБА_3 протиправних дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України.

При цьому у вказаному листі містяться посилання, що з матеріалів перевірки УДМС у Херсонській області законності прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію (висновок від 28.04.2017 р.) слідує, що заява від 03.11.2015, з визначеним законодавством переліком необхідних документів, прийнята в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону Україну "Про імміграцію" та п. 12 Порядку № 1983. Вказане також підтверджується: довідкою з місця проживання, виданою 14.09.2015 старостою населеного пункту ОСОБА_10 Міністерства внутрішніх справ та муніципалітетів Ліванської ОСОБА_11 07.10.2017 засвідченою консулом посольства України в Ліванській ОСОБА_11; довідкою № 21267 про склад сім'ї, виданою 27.10.2015 Нововоронцовською селищною радою; довідкою № 21268 щодо проживання іноземця в смт. Нововоронцовка, виданою 27.10.2015 Нововоронцовською селищною радою; згодою власників нерухомого майна ОСОБА_7 та ОСОБА_12 на реєстрацію іноземця, оформлена державним нотаріусом Новововоронцовського району 23.10.2015; квитанцією № 28, оплаченою 03.11.2015 від імені заявника для отримання адміністративної послуги.

Тобто, на момент подачі заяви з повним переліком документів, а саме 03.11.2015 громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 не перебував на території України, у звязку з чим внесені неправдиві відомості щодо вказаного факту.

Суд зазначає, що критично ставиться до посилання, що позивач на момент подачі заяви, 03 листопада 2015 року, не перебував на території України, у зв'язку з чим внесені неправдиві відомості щодо вказаного факту.

Висновком за результатами розгляду матеріалів справи громадянина ОСОБА_11 ОСОБА_4 ОСОБА_3 щодо законності прийняття рішення про відмову у наданні дозволу ні імміграцію в Україну, складений начальником відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України в Херсонській області, затверджений начальником УДМС України в Херсонській області 28 квітня 2017 року зафіксовано, що з пояснення завідувача Нововоронцовського РС ОСОБА_13 встановлено, що повний перелік документів для оформлення дозволу на імміграцію в Україну було надано приймаючою стороною іноземця гр. України ОСОБА_7, у зв'язку з хворобою заявника, який начебто перебував на лікуванні. Дії завідуючого Нововоронцовського РС ОСОБА_13 призвели до грубого порушення нею вимог чинного законодавства в частині ст. 9 Закону України "Про імміграцію", якими забороняється прийняття в провадження заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну, у разі неподання всіх визначених цим Законом документів, та п. 12 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983.

При цьому, в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 особисто подано заяву про надання дозволу на імміграцію в серпні 2015 року, що також вказано у зазначеному Висновку.

Отже, суд приходить до висновку, що заяву про надання дозволу на імміграцію подано заявником особисто до відповідного органу державної влади.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що порушення вимог чинного законодавства завідувачем Нововоронцовського РС при прийнятті заяви позивача не можна розцінювати як порушення процедури оформлення дозволу на імміграцію в Україну позивачем.

Також суд зазначає, що під час розгляду справи не надано жодних належних та допустимих доказів що підтверджують, що на час приймання документів у представника позивача у останнього не було повноважень на представництво інтересів ОСОБА_3, як і не спростовано, що позивач не перебував на лікуванні під час подання повного переліку документів.

Крім того, суд зазначає, що лист Управління Служби безпеки України в Херсонській області носить рекомендаційний характер, а відтак не є безумовною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Суд звертає увагу на те, що позивач є чоловіком громадянки України, що відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону № 2491-ІІІ дає йому позаквотне право на отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Нововоронцовського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Херсонській області надати ОСОБА_6 дозвіл на імміграцію в Україну суд зазначає, що вказане є втручанням в дискреційні повноваження відповідача - 1.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 162 КАС України, відповідно до пункту 2 частини 1 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. У другому абзаці вказаної статті зазначено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, проте відповідний спосіб захисту має бути законним та відповідати певній нормі права.

Суд може зобовязати суб'єкта владних повноважень вчинити такі дії лише у випадку коли закон встановлює повноваження в імперативній формі, тобто коли його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), з урахуванням встановлених судом обставин.

В даному випадку суд вважає, що правильним способом захисту порушених прав позивача є зобовязання відповідача -1 зобовязати Нововоронцовський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 на надання дозволу на імміграцію в Україну.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. ОСОБА_3 докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст.2,8,9,12,17,19,158,159, 160-163,167 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати рішення Нововоронцовського районного сектора Управління Державної міграційної служби у Херсонській області № 27/1 від 15.07.2017 про відмову громадянину ОСОБА_9 ОСОБА_6 у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Зобовязати Нововоронцовський районний сектор Управління державної міграційної служби України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 на надання дозволу на імміграцію в Україну.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Херсонській області () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1280,00 грн. шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 20 листопада 2017 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 3.1.3