Справа № 807/1525/16
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокум. Ужгород№ 807/1525/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті C. І., суддів Гаврилко С.Є., Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Кречко Л.В.

за участю представників

позивач: ОСОБА_1

відповідача: Кауфман В.В. (довіреність від 20.02.2017 року № 18-0011/13480)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення належної заробітної плати та інших виплат, не виплачених при звільненні та їх компенсації в зв'язку з порушенням строків виплати, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 15 листопада 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова в повному обсязі складена 20 листопада 2017 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного банку України (далі - відповідач, НБУ), яким просить (з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог) стягнути з відповідача належну заробітну плату та інші виплати, не виплачені при звільненні та їх компенсації в зв'язку з порушенням строків виплати у розмірі 71422,94 грн., в тому числі, 2950,00 грн. - разова премія за виконання особового завдання; 31058,28 грн. (за період з 01.12.2014 року по 26.02.2015 року включно) - середній заробіток за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника не з його вини, а також перебування позивача в передбаченій чинним законодавством процедурі скорочення чисельності працівників; 7569,74 грн. - доплата суми вихідної допомоги при звільненні; 29844,92 грн. - компенсації за втрату частки заробітної плати та інших виплат у зв'язку з затримкою термінів їх виплати.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що (на думку позивача) НБУ були порушені низки норм чинного законодавства з оплати праці та про примусове стягнення заробітної плати та інших виплат, які належать позивачу відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, а також про стягнення сум компенсацій втрати цих виплат у зв'язку з порушенням строків їх виплати через відмову відповідача здійснити належні виплати у добровільному порядку. Наказом НБУ від 26.02.2015 року № 1213-к ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника відділу готівкового обігу і касових операцій Управління НБУ в Луганській області у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників. В той же час, з моменту початку процедури звільнення відносно позивача з 26.11.2014 року по час звільнення, останній не було здійснено нарахування заробітної плати упродовж 3-х місяців; в односторонньому порядку прийнято рішення про зміну діючих умов оплати праці в бік її суттєвого погіршення; не виплачено разову премію за виконання особового завдання; не в повному обсязі здійснено виплату вихідної допомоги.

В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги та просила задовольнити позов з підстав, що наведені у позовній заяві.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, згідно яких вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими що не підлягають задоволенню, зважаючи на те, що Постановою Правління НБУ від 20.11.2014 року № 736 "Про окремі питання оплати праці працівників управлінь Національного банку України в Донецькій і Луганській областях та внесення змін до їх граничної чисельності" призупинено з 01.12.2014 року виконання Управлінням частини своїх функцій, в тому числі, у сфері організації готівково-грошового обігу, скорочено чисельність працівників Управління та вирішено не здійснювати оплату праці працівникам Управління, які не залучаються до роботи. Таким чином, НБУ мав право самостійно визначати період часу, який характеризується як простій, з відповідною оплатою. Оскільки, у зв'язку з проведенням АТО на території Луганської області склалися об'єктивні обставини, які не залежали від волі відповідача, не було можливості для виконання своїх функцій Управлінням на цій території після закінчення простою з 01.12.2014 року, і працівники Управління, які не залучені у відрядження до м. Києва для виконання частини функцій Управління, не виконували свої посадові обов'язки за трудовим договором із дотриманням внутрішнього трудового розпорядку, то оплата праці позивачу правомірно не здійснювалась.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила з підстав, наведених у запереченнях проти позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного:

Стосовно вимоги про стягнення середнього заробітку за час простою, суд констатує наступне: як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України". Місто Луганськ включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який затверджено Розпорядження Кабінету міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

Відповідно до абзацу другого п.2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 встановлено, що казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади.

Наведене вказує на те, що у зв'язку із загальновідомими обставинами, які спричинили прийняття Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, Верховна Рада України прийняла Закон України від 13 січня 2015 року № 85-VIII "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" статтею першою якого встановлено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" на вимогу керівника учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Відповідні фахівці цих підприємств, установ та організацій при проведенні антитерористичної операції можуть у встановленому порядку, за їх згодою, залучатися до виконання окремих доручень.

Пунктом 4 розділу І Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затверджена постановою Правління НБУ від 22.07.2014 року № 435, передбачено право Правління НБУ приймати рішення щодо призупинення, заборони діяльності банків чи здійснення окремих операцій.

Починаючи з 24.07.2014 року постановою Правління НБУ від 23.07.2014 року № 436 запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи в Донецькій, Луганській областях та Автономній Республіці Крим.

Постановою Правління НБУ від 06.08.2014 року № 466, З 06.08.2014 року призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій банкам України у населених пунктах, які не контролюються владою країни.

Згідно із наказом НБУ № 105-од/ДСК Літер "В" з метою безперебійної роботи Управління НБУ в Луганській області, на базі Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області, з 01.07.2014 року у відрядженні у м. Київ залучено мінімальну кількість працівників Управління для виконання функцій Управління.

Відповідно до п.4 вказаного наказу, працівникам Управління, які не були залучені у відрядження до м. Києва, втому числі, позивачу, здійснювалась оплата простою у розмірі середнього заробітку з 01.07.2014 року по 30.11.2014 року, а з 01.12.2014 року такі виплати припинено.

Статтею 34 КЗпП України встановлено, що простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу (ст. 113 КЗпП України).

В той же час, відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 11.08.2014 року № 8946/0-14-14/13, неможливість повернення працівника на підприємство, яке знаходиться в зоні проведення АТО, не є простоєм.

Виходячи зі змісту поняття простою, обов'язковою його умовою є призупинення роботи, яке викликане відсутністю організаційних або технічних умов.

Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток (ч.ч. 2, 3 ст. 113 КЗпП України).

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23 жовтня 2007 року № 257/06/187-07 на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.

Крім того, Законом України "Про внесення змін до статті 25 Закону України "Про відпустки" від 15.01.2015 року № 121-VІІІ (набрав чинності з 01.02.2015 року) встановлено, що працівникам на період проведення антитерористичної операції у відповідному населеному пункті з урахуванням часу, необхідного для повернення до роботи, але не більше як сім календарних днів після прийняття рішення про припинення антитерористичної операції, в обов'язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника, тобто, виплата заробітної плати за період проведення антитерористичної операції працівникам не проводиться.

Відповідно до п.3 ст.15 Закону України "Про Національний банк України", Правління НБУ, зокрема, визначає організаційні основи та структуру Національного банку України.

Згідно із постановою Правління НБУ від 20.11.2014 року № 736 "Про окремі питання оплати праці працівників управлінь Національного банку України в Донецькій і Луганській областях та внесення змін до їх граничної чисельності" призупинено з 01 грудня 2014 року виконання управліннями НБУ в Донецькій та Луганській області частини своїх функцій та вирішено не здійснювати оплату праці працівникам управлінь, які не залучаються до роботи.

Згідно зі статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Оскільки, в зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Луганської області не було можливості для виконання своїх функцій Управлінням НБУ в Луганській області після закінчення простою з 01.12.2014 року, а працівники Управління, які не залучені у відрядження до м. Києва для виконання частини функцій Управління або центрального апарату НБУ, не виконували свої посадові обов'язки за трудовим договором із дотриманням внутрішнього трудового розпорядку - суд приходить до висновку, що оплата праці позивачу правомірно не здійснювалась, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Стосовно вимоги про стягнення разової премії за виконання особливого завдання, суд констатує наступне: як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, згідно Закону України "Про Національний банк України" визначення структури та розміру оплати праці службовців НБУ відноситься до компетенції Правління НБУ. 11.08.1999 року Правлінням НБУ прийнято постанову за № 402 "Про умови оплати праці працівників Національного банку України" (що діяла до 01.10.2015 року), відповідно до п.6.1.3 якої - порядок, умови та розміри преміювання встановлюються окремими нормативно - правовими актами НБУ. Згідно п.5.2 Положення про преміювання працівників територіальних управлінь Національного банку України (затверджене постановою НБУ від 31.01.2000 року за № 36) премія за виконання особливо важливих завдань і робіт виплачується за окремими наказами НБУ, в яких визначається розмір таких.

Оскільки рішень про виплату премій за виконання працівниками управління НБУ в Луганській області особливих завдань за зазначений період НБУ не приймалось, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Стосовно вимоги про доплату вихідної допомоги, суд констатує наступне: відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припинені трудового договору з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 та 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, НБУ 09.09.2014 року видано наказ №1634-к "Про скорочення вакантних посад у підрозділах Національного банку України", згідно п. 1 якого передбачено скоротити відповідно до законодавства України всі вакантні посади, які є у штаті структурних підрозділів центрального апарату, структурних підрозділів та одиниць, територіальних управлінь і навчальних закладів Національного банку України станом на 10 вересня 2014 року. Наказом НБУ №1854-к від 24.10.2014 року пункт 1 зазначеного наказу доповнено словами "а також ті посади, які будуть вакантними після зазначеного строку".

На виконання цієї постанови в.о. начальника Національного банку України в Луганській області видано наказ від 26.11.2014 року № 234-к "Про скорочення чисельності працівників Управління Національного банку України в Луганській області" на 242 одиниці. Пунктом 2 зазначеного наказу визначено обов'язок ознайомити працівників Управління з наказом про скорочення та попередити про наступне вивільнення до 26 грудня 2014 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності працівників (будь-яким можливим засобом зв'язку, зокрема, письмово під розписку особисто, поштовим, телефонним, факсимільним, електронною поштою).

Наказом Національного банку України від 26.02.2015 року № 1213-к ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника відділу готівкового обігу і касових операцій Управління НБУ в Луганській області у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників та встановлено виплатити: компенсацію за 21 календарний день невикористаної щорічної відпустки та вихідну допомогу у розмірі середнього заробітку згідно з вимогами ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року за № 100, встановлено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітня плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, у випадку якщо і протягом цих місяців працівник не працював - середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

В редакції Порядку обчислення середньої заробітної плати, що діяла станом на час звільнення позивачки ОСОБА_1, останній абзац пункту 4 Порядку мав наступну редакцію - в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу (абзац третій пункту 4 зі змінами, згідно з постановами КМ України від 30.07.1999 року № 1398 та від 26.09.2001 року № 1266).

Оскільки, в зв'язку з відсутністю заробітної плати за останні чотири місяці перед звільненням взагалі, нарахування вихідної допомоги при звільненні проведено з місячного окладу ОСОБА_1, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Стосовно вимоги про стягнення компенсації за втрату частки заробітної плати та інших виплат в зв'язку з затримкою термінів їх виплати, суд констатує наступне: як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, наказом НБУ України від 26.02.2015 року № 1213-к ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника відділу готівкового обігу і касових операцій Управління НБУ в Луганській області у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників, при цьому, вказаним наказом зазначено про виплату компенсації за 21 календарний день невикористаної щорічної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку згідно з вимогами ст. 44 КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відтак, із наведеного вбачається, що відповідач в день звільнення позивача здійснив нарахування належних йому на момент звільнення виплат, а саме: компенсація за невикористану щорічну відпустку та вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що обов'язок підприємства виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку настає виключно у разі невиплати сум, які були нараховані або повинні бути нараховані працівнику підприємством на день його звільнення та виплачені йому в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок при звільненні.

Тобто, відсутність порушення підприємством ст.116 КЗпП України виключає застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, в зв'язку з чим слід відмовити в задоволенні позову в цій частині.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. НБУ доведено відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 заробітної плати та інших виплат, не виплачених при звільненні та їх компенсації в зв'язку з порушенням строків виплати , у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам закону та не відповідають обставинам справи, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України, судові витрати у справі не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 136, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення належної заробітної плати та інших виплат, не виплачених при звільненні та їх компенсації в зв'язку з порушенням строків виплати - відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання її копії (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Судді С.І. Рейті С.Є.Гаврилко М.М. Луцович