Справа № 824/262/17-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/262/17-а

Головуючий у 1-й інстанції:

ОСОБА_1

Суддя-доповідач: ОСОБА_2

21 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просила суд залишити її без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, 58032; код за РНОКПП НОМЕР_1, та має у власності нерухоме майно, що сторонами не заперечувалось.

Згідно наданих позивачем документів, станом на день розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 118192,22 грн.

Вказана заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень - рішень форми "Ф" №6624-17 від 29 травня 2015 року; №6610-17 від 29 травня 2015 року; №6609-17 від 29 травня 2015 року; №6611-17 від 29 травня 2015 року; №6620-17 від 29 травня 2015 року; №6613-17 від 29 травня 2015 року; №6612-17 від 29 травня 2015 року; №6615-17 від 29 травня 2015 року; №6593-17 від 29 травня 2015 року; №6606-17 від 29 травня 2015 року; №6594-17 від 29 травня 2015 року; №6585-17 від 29 травня 2015 року; №6604-17 від 29 травня 2015 року; №6596-17 від 29 травня 2015 року; №6587-17 від 29 травня 2015 року; №6600-17 від 29 травня 2015 року; №6621-17 від 29 травня 2015 року; №6597-17 від 29 травня 2015 року; №6605-17 від 29 травня 2015 року; №6618-17 від 29 травня 2015 року; №6603-17 від 29 травня 2015 року; №6599-17 від 29 травня 2015 року; №6625-17 від 29 травня 2015 року; №6616-17 від 29 травня 2015 року; №6588-17 від 29 травня 2015 року; №6595-17 від 29 травня 2015 року; №6590-17 від 29 травня 2015 року; №6622-17 від 29 травня 2015 року; №6589-17 від 29 травня 2015 року; №6607-17 від 29 травня 2015 року; №6601-17 від 29 травня 2015 року; №6623-17 від 29 травня 2015 року; №6619-17 від 29 травня 2015 року; №6591-17 від 29 травня 2015 року; №6592-17 від 29 травня 2015 року; №6617-17 від 29 травня 2015 року; №6614-17 від 29 травня 2015 року; №6626-17 від 29 травня 2015 року; №6598-17 від 29 травня 2015 року; №6627-17 від 29 травня 2015 року; №6628-17 від 29 травня 2015 року; №6584-17 від 29 травня 2015 року; №6602-17 від 29 травня 2015 року; №6586-17 від 29 травня 2015 року; №6608-17 від 29 травня 2015 року.

Оскільки відповідач в добровільному порядку суму податкового боргу у розмірі 118192,22 грн. не сплатив, Головне управління ДФС у Чернівецькій області звернулось до суду з цим позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-17.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Статтею 8 Податкового кодексу України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно статті 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.

Статтею 15 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 265 Податкового кодексу України передбачено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів 2 і 3 цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що зобовязання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.175 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пункт 31.1 статті 31 Податкового кодексу України визначає, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пунктів 59.3 та 59.5 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом з метою погашення податкового боргу на адресу відповідача було направлено податкову вимогу форми "Ф" від 30 вересня 2014 року №368-25 на суму 57139,44 грн., яка отримана ОСОБА_5 07 жовтня 2014 року.

При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідача, надані в запереченнях проти позову, стосовно неотримання податкової вимоги та, як наслідок, відсутності підстав для стягнення з неї боргу, оскільки такі спростовуються наявними у справі матеріалами.

До цього варто зазначити, що відповідно до положень пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Отже, як податкове повідомлення-рішення, так і податкова вимога вважається надісланими (врученими) фізичній особі, якщо вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення.

Згідно матеріалів справи податкову вимогу форми "Ф" від 30 вересня 2014 року №368-25 було надіслано відповідача рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення на її адресу: АДРЕСА_1.

За таких обставин, контролюючим органом дотримано наведені вище положення Податкового кодексу України, а тому вказані доводи відповідача є безпідставними.

Крім цього, помилковими, на переконання суду, є доводи відповідача відносно того, що контролюючим органом в порушення вимог закону не було направлено ОСОБА_5 податкову вимогу після прийняття податкових повідомлень рішень від 29 травня 2015 року, оскільки відповідачем сума податкового боргу після виставлення податкової вимоги "Ф" від 30 вересня 2014 року №368-25 повністю не погашалась, а тому підстав для винесення, направлення контролюючим органом іншої податкової вимоги не було (пункт 59.5 статті 59, стаття 60 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що на момент утворення заборгованості зазначена податкова вимога не була відкликана.

Крім цього, встановлено та визнавалось представниками сторін в судовому засіданні те, що станом на день розгляду даної справи податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг, відповідачем ні в адміністративному, ні в судовому порядку не оскаржувались.

Відтак, зазначене вище податкове зобов'язання є узгодженим.

Щодо доводів відповідача про неузгодженість грошових зобовязань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 29 травня 2015 року, з огляду на їх неотримання ОСОБА_5, то такі є безпідставними.

Так, згідно пояснень представника позивача з цими рішеннями ОСОБА_5 була ознайомлена особисто, про що свідчить підпис платника податку на копіях корінців податкових повідомлень-рішень від 29 травня 2015 року, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що указані рішення були направленні контролюючим органом на адресу відповідача 28 квітня 2017 року як додатки до даного позову.

Отримання корінців податкових повідомлень рішень від 29 травня 2015 року разом з позовною заявою представниками відповідача в судовому засіданні не заперечувалось.

Таким чином, відповідач станом на день розгляду справи знав про рішення контролюючого органу, на підставі яких останнім визначено грошове зобовязання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Однак, як уже зазначалось, відповідачем не було оскаржено податкові повідомлення-рішення від 29 травня 2015 року ні в адміністративному, ні в судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що за відповідачем наразі рахується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 118192,22 грн., правові підстави для не стягнення якої відсутні.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 24 листопада 2017 року.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7