Справа № 803/1537/17
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року Справа № 803/1537/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача Лялюги Л.В.,

представника відповідача Ніколайчука Т.В.,

прокурора Ревухи І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справі за позовом публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Електротермометрія» звернулося з адміністративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гончар О.Ю. про арешт коштів боржника від 07 листопада 2017 року ВП № 49756100 в межах грошових коштів необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб, військового збору, та в частині арешту коштів боржника в сумі 333 371,88 грн.; зобов'язання утриматись від накладення арешту під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 49756100 на кошти, які розміщені на рахунках ПАТ «Електротермометрія» в установах банків, в межах грошових коштів, що спрямовуються на виплату заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору, розстроченої судовими рішеннями суми боргу, термін сплати якого не настав, та стягнення цих коштів.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що оскаржуваною постановою порушено права та законні інтереси працівників товариства на отримання заробітної плати.

Відповідно до приписів статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною п'ятою статті 97 Кодексу законів України про працю встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Частиною шостою статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже держава гарантує та захищає законом право громадян на своєчасне одержання винагороди за працю.

З урахуванням наведеного, при здійсненні виконавчих дій, зокрема, накладенні арешту на кошти товариства, в оскаржуваній постанові повинно бути зазначено, що арешт накладається на всі грошові кошти, крім тих, що направляються товариством на виплату заробітної плати, єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб, військового збору.

Крім того, позивач звертає увагу суду, що оскаржуваною постановою накладено арешт на суму 759 777, 90 грн., хоча залишок простроченого боргу на дату винесення постанови становив 386 505, 47 грн., а з урахуванням суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження - 426 406, 02 грн.

Таким чином, оскаржуваною постановою було накладено арешт на кошти товариства в розмірі, що перевищує фактичну заборгованість на 333 371, 88 грн.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала з підстав у ньому викладених та просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідачем було надано суду письмове заперечення, яке обґрунтовано наступним. На примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебуває зведене виконавче провадження №49907062, у складі якого перебуває п'ять виконавчих проваджень про стягнення з позивача на користь Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області 1 229 374, 48 грн.

Відповідно до повідомлень Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишок заборгованості по виконавчих документах, що перебувають у складі зведеного виконавчого провадження №49907062 становить 689 570, 82 грн. Крім того, стягненню підлягає 68 957, 08 грн. виконавчого збору та 1 250 грн. витрат на проведення виконавчих дій. Станом на 07.11.2017 року підлягало стягненню за зведеним виконавчим провадженням 759 777, 90 грн.

На виконання вказаного виконавчого провадження і у відповідності до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» і було винесено постанову про арешт коштів боржника, що є предметом оскарження у даній справі.

Згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Крім того, частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

На виконання вказаної норми в постанові про арешт коштів боржника від 07.11.2017 року державним виконавцем вказано: накласти арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках належних боржнику, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Таким чином, при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 07.11.2017 року державний виконавець діяв згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених в письмовому запереченні, та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав викладених відповідачем та просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, при цьому судом враховано наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебуває зведене виконавче провадження №49907062, у складі якого перебуває п'ять виконавчих проваджень відкритих на підставі виконавчих документів виданих Волинським окружним адміністративним судом про стягнення з позивача на користь Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області 1 229 374, 48 грн.

На виконання виконавчого провадження №49907062 старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гончар О.Ю. 07.11.2017 року винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться у банківських установах в межах суми з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження 759 777, 90 грн.

Вказану суму складають - 689 570, 82 грн. заборгованості за виконавчими документами, 68 957, 08 грн. виконавчого збору та 1 250 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з приписами статті 56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відтак, дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної у справі постанови були направлені на реальне виконання рішень суду, що підлягають примусовому виконанню, що в повній мірі узгоджується з приписами та вимогами Закону. Тобто оскаржувана постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом.

Разом з тим, судом встановлено, що по всіх п'яти виконавчих документах, які складають зведене виконавче провадження №49907062, Волинським окружним адміністративним судом було винесено ухвали про розстрочення виконання судового рішення, які набрали законної сили, а саме:

- ухвала від 01.08.2016 року - щомісячний платіж до 25-го числа кожного місяця, кінцевий строк липень 2018 року;

- ухвала від 14.03.2016 року - щомісячний платіж до кінця місяця, кінцевий строк вересень 2017 року;

- ухвала від 09.08.2016 року - щомісячний платіж до 25-го числа кожного місяця, кінцевий строк липень 2018 року;

- ухвала від 21.01.2016 року - щомісячний платіж до 25-го числа кожного місяця, кінцевий строк січень 2018 року;

- ухвала від 01.08.2016 року - щомісячний платіж до кінця місяця, кінцевий строк липень 2018 року.

Приписами статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

З цією нормою кореспондуються положення частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Зважаючи на наявність ухвал Волинського окружного адміністративного суду про розстрочення виконання судового рішення, що набрали законної сили, примусовому стягненню підлягає лише заборгованість відповідача, яка не була сплачена відповідно до графіку платежів затвердженого рішенням суду.

З пояснень представників сторін та на підставі наявних у справі матеріалів судом встановлено, що загальна заборгованість позивача перед об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області в сумі 689 570, 82 грн. складається, в тому числі, з суми заборгованості строк погашення якої, на момент винесення оскаржуваної постанови - 07.11.2017 року, не настав відповідно до ухвал про розстрочення виконання судового рішення. При цьому, сума простроченої заборгованості, складає 386 505, 47 грн.

Примусовому стягненню підлягає лише прострочена, відповідно до рішень суду, заборгованість - 386 505, 47 грн., а з урахуванням суми виконавчого збору (38 650, 55 грн.) та витрат на проведення виконавчих дій (1 250 грн.) - 426 406, 02 грн.

Таким чином, при винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем не було враховано усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що свідчить про необґрунтованість постанови в цій частині.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гончар О.Ю. про арешт коштів боржника в межах суми 759 777, 90 грн. від 07.11.2017 року в частині примусового стягнення заборгованості, строк сплати якої не настав, а саме 333 371, 88 грн. (759 777, 90 грн. - 426 406, 02 грн.), винесена всупереч вимог чинного законодавства України, а отже є протиправною і підлягає до скасування в цій частині.

Водночас позовна вимога про визнання оскаржуваної постанови протиправною в частині арешту коштів відповідача в межах грошових коштів необхідних для виплати заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб, військового збору до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

В ході розгляду справи було встановлено, що арешт на зазначені рахунки оскаржуваною постановою не накладався. Також було встановлено, що арешт не накладався і на рахунок позивача в ПАТ КБ «Приватбанк», який використовується позивачем для виплати заробітної плати.

Позивачем також не було надано жодних доказів, що оскаржуваною постановою було накладено арешт на інші рахунки накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На підтвердження своїх доводів позивачем було надано суду дві відомості розподілу заробітної плати. Однак вказані документи містять різну кількість працівників та істотно різні суми нарахованої заробітної плати.

Таким чином, позивачем не визначено, чітких сум, які необхідні товариству на виплату заробітної плати і, відповідно, сум єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору.

Така невизначеність обмежень на накладення арешту на кошти боржника у виконавчому провадженні, про яку просить позивач, ставить під сумнів реальність та ефективність примусового виконання рішення суду про стягнення коштів і суперечить суті виконавчого провадження в розумінні Закону.

З тих самих міркувань не підлягає до задоволення і позовна вимога про зобов'язання відповідача утриматись від накладення арешту під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні №49756100 на кошти, які розміщені на рахунках ПАТ «Електротермометрія» в установах банків, в межах грошових коштів, що спрямовуються на виплату заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача утриматись від накладення арешту під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні №49756100 на кошти, які розміщені на рахунках ПАТ «Електротермометрія» в установах банків в межах розстроченої судовими рішеннями суми боргу, термін сплати якого не настав, та стягнення цих коштів, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, компетенція суду поширюється на спори щодо рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які вже були вчинені і потягнули за собою певні юридичні наслідки.

Даною постановою судом надано правову оцінку спірним правовідносинам та винесеному в межах цих правовідносин рішенню відповідача. При цьому позивачем не надано жодних обґрунтувань щодо ймовірності порушень відповідачем його прав в межах спірних правовідносин в майбутньому.

Відтак, позовна вимога про зобов'язання відповідача утриматись від накладення арешту під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні №49756100 на кошти, які розміщені на рахунках ПАТ «Електротермометрія» в установах банків в межах розстроченої судовими рішеннями суми боргу, термін сплати якого не настав, та стягнення цих коштів, до задоволення не підлягає.

Крім того, позивач просить суд допустити постанову до негайного виконання.

Приписами статті 256 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що негайно виконуються постанови про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання; 7) усунення обмежень у реалізації права на мирні зібрання; 8) накладення арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них; 10) повне або часткове зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об'єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо це загрожує життю та/або здоров'ю людей.

Негайно також виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження у адміністративних справах, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини першої статті 183-2 цього Кодексу.

Суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 4) прийняту у справах, визначених статтею 183 3 цього Кодексу; 5) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця або особи без громадянства та про продовження строку такого затримання, про затримання до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Таким чином, законом не передбачено повноважень суду на звернення до негайного виконання постанови у правовідносинах, що є предметом розгляду у даній справі.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу про адміністративне судочинство України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі; якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз; якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з доданої до позовної заяви квитанції №888832935 від 09.11.2017 року, позивачем було сплачено судовий збір у 1 300, 00 грн.

Ухвалою суду від 10.11.2017 року було задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати частини судового збору в сумі 1 900, 00 грн. до ухвалення рішення у справі.

Зважаючи на те, що адміністративний позов містить дві вимоги немайнового характеру, які задоволено частково, суд дійшов висновку про відсутність судових витрат, які підлягають присудженню зі сторін.

Водночас, ухвалою суду від 16.11.2017 року було задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 480 грн. до ухвалення рішення у справі, який позивач зобов'язаний сплатити.

Керуючись статтею 94, статтями 160 - 163 КАС України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гончар О.Ю. про арешт коштів боржника від 07 листопада 2017 року ВП № 49756100 в частині арешту коштів боржника в сумі 333 371 (триста тридцять три тисячі триста сімдесят одна) гривня 88 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» несплачений судовий збір заяви про забезпечення позову в сумі 480 (чотириста вісімдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 254 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ф.А. Волдінер

Постанова складена у повному обсязі 24 листопада 2017 року.