Справа № 754/5845/17
Суддя: Галась І. А.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/500/17
Справа №754/5845/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Галась І.А.

за участю секретаря - Кудрі А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного Об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мотивуючи свої вимоги тим, що він 16.02.2017 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років та надав усі необхідні документи. Однак листом від 06.03.2017 відповідач відмовив йому у призначенні такої пенсії, зважаючи на ті обставини, що в наданих позивачем документах вбачається відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду з 01.12.1994 по 07.05.1999, так як відповідач вважає, що це період роботи за сумісництвом, та вказує на те, що до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років зараховується тільки періоди роботи за основним місцем роботи. У зв'язку з наведеним позивач вважає відмову відповідача безпідставною та такою, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення, тому змушений звертатись до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні представники позивача повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах повноважень, відмова управління у призначенні позивачу пенсії за вислугу років була правомірною.

Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи стороні відповідача необхідно довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

При розгляді справи встановлено, що позивач 16.02.2017 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивачем при зверненні до відповідача з заявою було надано відповідний перелік документів.

У своїй заяві, та відповідно до поданих документів, позивач вказав про те, що на момент звернення він досяг пенсійного віку та набув встановлену Законом України «Про пенсійне забезпечення» кількість спеціального стажу - 26 років 2 місяці 5 днів.

Однак, листом Управління від 06.03.2017 №3919/06 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, зважаючи на наступне. Відповідно до наданої уточнюючої довідки з Українського державного центру позашкільної освіти №01-17 від 30.01.2017 позивач працював керівником гуртка судномоделювання за сумісництвом з 20.09.1994 (наказ від 20.09.1994 №167), з 01.12.1994 переведений керівником гуртка судномоделювання на постійну роботу за основною посадою, з 07.05.1999 працював завідувачем лабораторією судномоделювання за строковою угодою, з 07.05.2001 переведений в тій же посаді на постійне місце роботи за основною посадою, та звільнений з роботи 31.10.2014. Оскільки, відповідно до копії наказу від 08.12.1994 №207 позивача було переведено керівником гуртка за сумісництвом на постійну роботу з 01.12.1994, управління вважало дані обставини такими, що суперечили вищевказаній довідці, при цьому зазначивши про те, що до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, зараховується тільки періоди роботи за основним місцем.

Позивач, не погоджуючись з такою відмовою відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: … з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років…

Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року був затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до зазначеного Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років передбачено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посаді керівника гуртків в розділі 1 «Освіта».

Як вбачається з письмових матеріалів справи, зокрема, трудової книжки позивача, він має наступний спеціальний стаж:

-з 03.03.1987 по 28.08.1990 - керівник судномоделювального гуртка «Станції юних техніків» (3 роки 5 місяців 26 днів);

-з 22.09.1993 по 31.05.1994 - лаборант з педагогічним навантаженням 12 годин на тиждень «Київського палацу дітей та юнацтва» (8 місяців 11 днів);

-з 01.12.1994 по 31.10.2014 - керівник гуртка судномоделювання, завідуючий лабораторією судномоделювання «Українського державного центру науково-технічної творчості учнівської молоді» (19 років 11 місяців);

-з 03.11.2014 по 05.12.2016 - керівник гуртка судномоделювання «Броварського районного центру дитячої та юнацької творчості» (2 роки 1 місяць 3 дні).

Сукупний спеціальний стаж позивача становить 26 років 2 місяці 10 днів. Спеціальний стаж позивача, у зарахуванні якого відповідач відмовив, на посаді керівника гуртка за сумісництвом складає 2 місяці 11 днів (з 20.09.1994 по 30.11.1994).

Так, відповідно до наданої копії наказу Українського державного центру науково-технічної творчості учнівської молоді від 20.09.1994 за №167, на який посилається відповідач в обґрунтування своєї відмови, ОСОБА_1 було призначено за сумісництвом керівником судномодельного гуртка з педнавантаженням 10 годин на тиждень.

Що стосується посилань позивача на те, що відповідач протиправно не зарахував йому період роботи за сумісництвом на посаді керівника гуртка в позашкільному навчальному закладі, у вищевказаний період роботи, до спеціального стажу, суд звертає увагу на те, що законодавство не містить жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах освіти за сумісництвом, а єдиною умовою для зарахування до спеціального стажу роботи (страхового стажу) періодів роботи працівників освіти, що дає право на призначення відповідно пенсії, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку № 909.

Таким чином, період роботи позивача за сумісництвом на посаді керівника гуртка судномодельного гуртка позашкільного навчального закладу з 20.09.1994 по 30.11.1994 (2 місяці 11 днів) підлягає врахуванню до спеціального стажу.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та про їх задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 18, 71, 99, 104, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення", -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного Об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - протиправними.

Зобов?язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16 лютого 2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: