Справа № 183/1187/17(2-а/183/106/17)
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2017 рокусправа № 183/1187/17 2-а/183/106/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Баранник Н.П.

суддів: Малиш Н.І. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2017 року у справі № 183/1187/17 (2а/183/106/17) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 6 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Олійник Сергія Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом про скасування постанови інспектора роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції м. Дніпра Олійника С.І. (далі - відповідач) від 02.03.2017р. серії АР № 0110188 про накладення штрафу за адміністративне правопорушення.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, просить скасувати постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2017 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання апеляційної інстанції представники сторін не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з прийняттям нового, виходячи з наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 02.03.2017 року інспектором роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції м. Дніпра Олійником С.І. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №010188, згідно з якою позивач, керуючи транспортним засобом INFINITI FХ35 номерний знак НОМЕР_1 не мала при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.5).

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Суд першої інстанції, скасовуючи оскаржену позивачкою постанову, вказав на те, що вимога інспектора патрульної служби про пред'явлення полісу обов'язкового страхування, у спірному випадку, була неправомірною, оскільки чинним законодавством визначено вичерпні підстави для здійснення контролю за наявністю у водія полісу обов'язкового страхування. З цього приводу суд першої інстанції послався на положення п.21.2 ст.21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким визначено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Оскільки у спірному випадку інспектором патрульної поліції не складався протокол щодо порушень правил дорожнього руху та не оформлялися матеріали дорожньо-транспортної пригоди, то у останнього були відсутні правові підстави для перевірки наявності у позивачки полісу обов'язкового страхування, і як наслідок, були відсутні підстави для висновку про наявність у діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.

Також суд вказав на неможливість перевірити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності відеозапису чи протоколу про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про дорожній рух", водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із ст. 53 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У відповідності до п.2.1 "ґ" Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р. (із змінами та доповненнями) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно із п.2.4 "а" Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З огляду на вказані норми права, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним висновки суду першої інстанції щодо відсутності, у спірному випадку, правових підстав для перевірки наявності у позивача полісу обов'язкового страхування, оскільки такі повноваження інспектора патрульної поліції передбачені чинним законодавством, і вказані повноваження кореспондуються з обов'язком водія мати при собі поліс обов'язкового страхування та пред'являти його на вимогу працівників поліції.

Посилання суду першої інстанції на положення п.21.2 ст.21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на думку колегії суддів, не може свідчити про відсутність в інспектора патрульної поліції повноважень для здійснення перевірки наявності у водія полісу обов'язкового страхування.

Так, пунктом 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на який посилався суд першої інстанції, передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:

відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, вказаною нормою права визначено обов'язок водія мати при собі страховий поліс і такий страховий поліс має бути пред'явлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. При цьому, п.21.3 ст21 Закону не вказує на те, що поліс страхування може бути пред'явлений на вимогу повноважної особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Аналізуючи норми Закону України "Про дорожній рух", Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Правил дорожнього руху, які визначають повноваження посадових осіб поліції та обов'язки водіїв транспортних засобів, колегія суддів приходить до висновку про те, що визначені пунктом 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підстави контролю за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є вичерпними, оскільки вказаний Закон не є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері безпеки руху та визначає повноваження підрозділів Національної поліції в цих правовідносинах. На думку колегії суддів п.21.2 ст.21 Закону, як закону, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено додаткові повноваження підрозділів Національної поліції щодо контролю за наявністю полісу обов'язкового страхування у такому випадку, як складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Про вказану правову позицію, на думку колегії суддів, свідчать і внесені законодавцем зміни до ч.1 ст.126 КУпАП, попередня редакція якої: "Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне накладення штрафу ….", була змінена: "керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу …". Тобто, ч.1 ст.126 КУпАП, в редакції яка діяла на час прийняття відповідачем оскарженої постанови, передбачала відповідальність за сам факт відсутності або не пред'явлення для перевірки полісу обов'язкового страхування, без такої умови, як "у випадках, передбачених законодавством".

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними висновки суду першої інстанції щодо відсутності у спірному випадку правових підстав для перевірки наявності полісу обов'язкового страхування та винесення оскарженої постанови.

Позивач не спростовувала того факту, що під час перевірки поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у неї був відсутній, а в позові вдалася до спростування порушення правил дорожнього руху, яке було підставою для зупинки транспортного засобу.

Натомість, відповідачем надана інформація з доступних поліції джерел, централізованої бази даних МТСБУ (а.с.17), відповідно до якої перевірка страхового полісу за маркою та номером автомобіля, на момент складання оскарженої постанови результатів не дала.

Відсутність в матеріалах справи копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також свідчить не на користь позивачки, а дає підстави стверджувати, що його на час зупинки та прийняття оскарженої постанови у позивачки, яка керувала транспортним засобом, не було.

Щодо посилань позивача на складання постанови інспектором на місці вчинення правопорушення, слід зазначити наступне.

Зміни до ст.258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р, на яке в позові посилалася позивач. Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Приписи рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією №1395.

Не складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови на місці вчинення правопорушення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування такої постанови.

Щодо посилань суду першої інстанції на неможливість перевірити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності відеозапису, колегія суддів звертає увагу на наступне. В письмових запереченнях на позов (а.с.12) представник відповідача посилався на наявність відеозапису та в додатках до заперечень значиться в пункті 1 відеозапис 4 файли. Матеріали справи дійсно не містять такого відеозапису, проте, відсутній і акт, складений працівниками суду про не надання суду додатків, що значаться в запереченнях. За таких обставин стверджувати про ненадання відповідачем доказів відеофіксації правопорушення не можливо.

Оскільки факт вчинення позивачем правопорушення не було спростовано під час розгляду справи, підстави для задоволення позовних вимог та скасування постанови відповідача відсутні.

Враховуючи вище викладене, є підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205 ст.207 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2017 року у справі № 183/1187/17 (2а/183/106/17) - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Н.П. Баранник

Суддя: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак