Справа № 813/836/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року справа № 813/836/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Шавель М.М.

за участю:

представника відповідача Угніч І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про зобов"язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 у якому згідно заяви про уточнення позовних вимог просить:

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розірвати контракт з ОСОБА_1 шляхом видання відповідного наказу у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.10.2013 року між ним та Міністерством оборони України, в особі командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , укладено Контракт за умовами якого позивач був прийнятий на службу у Збройних Силах України. Відповідно до п. 3 Контракту він є строковим та укладений відповідно до строків встановлених законодавством України, за погодженням сторін на три роки. Позивач зазначив, що під служби у військовій частині звертався, як усно так і письмово про звільнення його з військової служби. Вказує, що відповідно до ст. 26 ч.6 п. а Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягає звільненню з військової служби у зв`язку з закінченням терміну строку контракту.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач позов не визнав, вважає його безпідставним, подав заперечення на позов, в якому зазначає, що Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію. Згідно листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01.10.2015 року "Щодо особливого періоду", у відповідності до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період, який діє і на даний час. Зазначають, що відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 01.02.2016 року № 24 дія контракту ОСОБА_1 , під час дії особливого періоду продовжилася понад встановлені строки до оголошення демобілізації. Крім того, зазначають, що солдат ОСОБА_1 , являється військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_2 , і зобов`язаний проходити військову службу у Збройних Силах України та виконувати покладені на нього обов`язки Конституцією України, Законами України. Статутами ЗСУ та іншими нормативно правовими актами до звільнення з військової служби встановленим законом.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.
16 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в собі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України.

Даний контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством за погодженням сторін на три роки. В п. 12 даного контракту зазначено, що чинність контракту продовжено до 16 жовтня 2016 року у зв`язку до оголошення демобілізації.

Згідно з витягом з Наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 05.09.2016 року № 212 відповідно до ч.9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та пункту 33 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України позивачу продовжено строк дії Контракту про проходження військової служби до оголошення демобілізації, а також на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового Контракту.(а.с. 156).

02.11.2016 року наказом Командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 264 солдата військової частини за контрактом ОСОБА_1 , зараховано в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 з 10 жовтня 2016 року то до дня повернення у військову частину. (а.с.155).

Вирішуючи спір по суті суд керувався наступним.

Приписами частини 1, 2 статті 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон України №2232-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України №2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами статті 4 Закону України №2232-XII передбачено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України №2232-XII початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Строки військової служби визначаються у статті 23 цього ж Закону України №2232-XII, відповідно до частини 2 якої, для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років.

Частиною 3 статті 23 Закону України №2232-XII визначено, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію та призначаються на посади, строки військової служби в календарному обчисленні встановлюються відповідно до частини другої цієї статті.

Для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або оголошення рішення про демобілізацію, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється шість місяців. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на шість місяців або на строки, визначені частиною четвертою цієї статті. У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.

Відповідно до абз. четвертого ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.09.1993 року №3543-XII (далі Закон України №3543-XII) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до абз. п`ятого ст. 1 Закону України №3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. шостого ст. 1 Закону України №3543-XII демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Тобто, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Так, Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Згідно листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01.10.2015 року "Щодо особливого періоду", у відповідності до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період, який діє і на даний час.

Відповідно до частини 9 статті 23 Закону України №2232-XII,у разі настання особливого періоду: 1) для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба продовжується понад встановлені строки: у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до термінів, визначених рішенням Президента України, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону; з моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону;

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України №2232-XII,проходження військової служби здійснюється громадянами України в добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Законодавець пов`язує дію контракту на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання. В даному випадку контракт позивача укладений під час настання особливого періоду, початок настання якого пов`язується із оголошенням Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014.

Відповідно до пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України№2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;б) за станом здоровя - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;в) у звязку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;г) у звязку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:виховання матірю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);утримання матірю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;д) у звязку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обовязків;є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;з) які досягли граничного віку перебування військовозобовязаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Між тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не відноситься.

Крім того, суд зазначає, що наказ №212 від 05.09.2016 року про продовження строку контракту ОСОБА_1 позивачем оскаржено не було.

Згідно положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем надано достатньо аргументів та доводів, які свідчать, що відповідачі діяли обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України, в зв`язку з чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 21 листопада 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.