Справа № 814/1930/17
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

20 листопада 2017 року Справа № 814/1930/17

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1, 57001

доВеселинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, пров. Шкільний, 1, смт. Веселинове, Веселинівський район, Миколаївська область, 57001

треті особи1: управління Укртрансінспекції у Миколаївській області, вул. Будівельників, 15-А, м. Миколаїв, 54034 2: Веселинівський відділ Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області, пров. Шкільний, 1, смт. Веселинове, Веселинівський район, Миколаївська область, 57001
провизнання протиправними та скасування постанов ВП № 54194690,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Веселинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - відповідач), за участю третіх осіб управління Укртрансінспекції у Миколаївській області та Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати протиправними та скасувати постанови відповідача про стягнення виконавчого збору в сумі 1226,79 грн. ВП № 54194690 і про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 250,00 грн. ВП № 54194690. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що заборгованість за виконавчим листом суду погашав своєчасно згідно графіку розстрочення. Постанова про відкриття виконавчого провадження відповідачем не направлялася.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначає, що одразу з прийняттям рішення про відкриття виконавчого провадження винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з урахуванням витрат виконавчого провадження, про що повідомлено боржника.

За клопотанням представника відповідача справу розглянуто в порядку письмового провадження.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов не належить задоволенню, виходячи з наступного:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 р. по справі № 814/679/16 з позивача стягнуто плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів у сумі 12267,94 грн.

24.04.2017 р. по справі видано виконавчий лист.

За заявою позивача суд ухвалою від 03.02.2017 р. розстрочив виконання постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 р. по справі № 814/679/16 на шість місяців - з лютого 2017 р. по липень 2017 р. по 2044,65 грн. щомісяця.

Позивач надав докази сплати заборгованості за лютий-березень і травень-червень на рахунок, вказаний у постанові суду. Однак стягувач не врахував сплату заборгованості, оскільки сплата повинна була здійснюватися на інший розрахунковий рахунок. Викладене стало підставою для звернення Вознесенської місцевої прокуратури до органів ДВС для примусового виконання рішення суду.

Відповідач 23.06.2017 р. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Частина 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404) встановлює, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Частиною 5 ст. 27 Закону № 1404 передбачено вичерпний перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується. Крім того, на підставі ч. 9 вказаної статті виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу викладених правових норм суд дійшов висновку, що у випадку позивача виконавчий збір не міг бути стягнутий лише при повній сплаті боргу до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, навіть у випадку несвоєчасного отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, у позивача виник обов'язок сплати виконавчого збору.

Як зазначено в постанові про закінчення виконавчого провадження від 07.08.2017 р., повне фактичне виконання виконавчого листа виконане згідно квитанції від 03.07.2017 р. Тобто повне виконання рішення суду здійснене позивачем після відкриття виконавчого провадження, відтак постанова про стягнення виконавчого збору від 11.07.2017 р. ВП № 54194690 винесена відповідачем правомірно.

Згідно ч. 2 ст. 42 Закону № 1404 витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

До витрат виконавчого провадження належить витрати на виготовлення та пересилання документів, плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та інші витрати, передбачені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2830/5. Оскільки у виконавчому провадженні № 54194690 такі витрати були фактично понесені відповідачем, суд вважає постанову про стягнення витрат виконавчого провадження від 11.07.2017 р. правомірною.

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач довів перед судом законність оскаржуваних постанов, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності з моменту закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Н. В. Лісовська