Справа № 821/1685/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 р. Справа № 821/1685/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Шляхтицький О.І.
при секретаріПавлюк К.І.

за участю сторін:
ГТУЮШипілова Н.І. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Хутковського Костянтина Валентиновича про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Хутковського Костянтина Валентиновича про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Хутковського Костянтина Валентиновича щодо звільнення ОСОБА_6 04.11.2016 за власним бажанням з посади заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за ч. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу". Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_6 шляхом зобов'язання Головного територіального управління юстиції у Херсонській області внести запис до трудової книжки ОСОБА_6 про звільнення з посади заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 02.11.2016 на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України та п. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу". Зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області виплатити ОСОБА_6 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. В решті вимог відмовлено.

Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 05 вересня 2017 року по справі № 821/1685/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, відповідач зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи було неповно з'ясовано усі обставини справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 13.09.2016 року Наказом №1870/1 начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області позивача переведено на посаду заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

ОСОБА_6 перебував у відпустці без збереження заробітної плати з 20.10.2016р. по 02.11.2016р. включно.

31.10.2016 року ОСОБА_6 подано заяву про звільнення з посади заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на підставі ст. 38 КЗпП, в якій позивач просив негайно звільнити його з займаної посади, оскільки начальником Головного територіального управління юстиції систематично порушуються трудове законодавство відносно позивача, зокрема, у зв'язку з упередженим ставленням. В заяві зазначено, що позивач погодився на переведення до Скадовського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області виключно за умови фактичного виходу з соціальної відпустки ОСОБА_8, і у разі якщо ОСОБА_8 знову забажає піти у соціальну відпустку, то просив повернути його на попередню посаду. ОСОБА_6 неодноразово подавалась заява про переведення на посаду начальника Корабельного (Комсомольського) райвідділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, оскільки начальник ОСОБА_8 знову пішла у соціальну відпустку, ці заяви не розглянуті. Крім того, ОСОБА_6 зазначив про невиплату йому допомоги відповідно до постанови КМУ № 255 від 02.03.1998, статті 12 Закону України «Про оплату праці», що спричиняє неможливість наймати житло у м. Скадовську, неможливість перевезення сім'ї. Також в заяві зазначено про те, що в трудовій книжці позивача не вчинений запис про перейменування Комсомольського райвідділу ДВС у Корабельний.

31.10.2016 за вих. 8-19/3063 Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області повідомило позивача, що його заява про звільнення залишена без задоволення, тому як проходження та припинення державної служби, регулюється виключно Законом України «Про державну службу» зокрема статтею 5.

31.10.2016 року о 17 год. 48 хвил. позивачем подано нову заяву про звільнення його з посади з 02.11.2016 на підставі ст. 38 КЗпП України, та вказано, що підстави звільнення викладені в попередній заяві від 30.10.2016, яку подано до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 31.08.2016 вх. 5002, а саме у зв'язку з систематичним порушенням керівником управління трудового законодавства відносно позивача як працівника, так і державного службовця.

03.11.2016 року заступник начальника Скадовського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області ОСОБА_6 не з'явився на роботі після закінчення відпустки, про що було складено відповідний акт від 03.11.2016 про відсутність працівника на робочому місці.

04.11.2016 року Наказом ГТУЮ у Херсонській області №2207/1 ОСОБА_6 було звільнено із займаної посади 04.11.16 за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 86 Закону України «Про державну службу» з припиненням державної служби. З наказом позивач ознайомлений 04.11.16.

Позивач вважає такі дії неправомірними, оскільки він не подавав заяви про звільнення за ч. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу", крім того дата звільнення 04.11.2016 не була узгоджена з позивачем, змінена відповідачами самовільно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з тогою, що дії начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Хутковського Костянтина Валентиновича щодо звільнення ОСОБА_6 04.11.2016 за власним бажанням з посади заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за ч. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу" є неправомірними, а тому наявні підстави для часткового задоволення позову. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Під час вирішення даного спору пріоритетними є норми спеціального закону, яким є Закону України «Про державну службу», а дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ст. 5 Закону «Про державну службу»). У зв'язку з цим, підстави припинення служби діляться на загальні, передбачені Кодексом законів про працю України, та спеціальні, передбачені відповідними спеціальними законами України.

Спеціальні підстави припинення державної служби містяться у статті 83 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, яка передбачає, що державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

До загальних підстав звільнення державних службовців належать підстави, передбачені статтями 36, 38-41, 45 КЗпП . Зокрема, статтею 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник (ч.1). Ч.3 ст. 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно зі ст. 86 Закону «Про державну службу» державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб'єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення (ч. 1). Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом (ч.2). Суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю (ч.3 ст. 86). Таким чином, ч. 3 ст. 86 Закону "Про державну службу України" має відсильний характер та повинна застосовуватись разом з відповідною статтею КЗпП. Позивача звільнили саме за ч. 3 ст. 86 Закону "Про державну службу " без вказівки на норму КЗпП України.

В той же час позивач просив звільнити його за ст. 38 КЗпП України.

Звільнення у зв'язку з розірванням трудового договору з ініціативи працівника відбувається на підставі статті 38 КЗпП України. Звільнення за власним бажанням може бути двох основних видів: звільнення з поважних причин та звільнення без поважних причин. Відрізняються вони тим, що у першому випадку працівник не зобов'язаний повідомляти адміністрацію про звільнення за два тижні. Він має право звільнитися хоча б і в день подання відповідної заяви - частина 3 статті 38 КЗпП України зобов'язує власника звільнити працівника, що має поважні для цього причини, у строк, про який той просить. Причини розірвання трудового договору працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору, наприклад на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Отже, роботодавець не вправі замість «звільнений згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України» робити запис в трудовій книжці працівника про звільнення з інших підстав за іншою статтею КЗпП або Закону "Про державну службу".

При цьому, підставою для безумовного застосування ч. 3 ст. 38 КЗпП України є сам факт порушення по відношенню до нього трудового законодавства, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені.

За змістом цієї норми право на розірвання трудового договору за власним бажанням працівник може реалізувати, як власне волевиявлення, але за наявності обов'язкової умови - якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Тобто, працівник повинен навести обставини, які, на його бачення, є порушенням законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.

Роботодавець не має права самостійно змінювати визначену працівником у заяві причину звільнення з роботи.

Аналогічну правову думку викладено у рішеннях Верховного суду України від 22 травня 2013 року № 6-34цс13, від 31.10.2012 року у справі за № 6-120цс12.

Отже, оскільки ОСОБА_6 написав заяву про звільнення саме на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, то ГТУ юстиції повинно було звільнити його саме з цієї підстави, або якщо відповідачі вважали, що порушень трудового законодавства по відношенню до ОСОБА_6 не було, то повинні були відмовити в задоволенні заяви позивача про звільнення із зазначеної підстави. В такому випадку позивач мав право звернутись до суду з позовом. Але самостійно роботодавець не може змінити підставу звільнення.

Взаємної домовленості про припинення трудових відносин між позивачем та Головним територіальним управлінням юстиції у Херсонській області за ч. 3 ст. 86 Закону «Про державну службу» не було. Раз не було взаємної домовленості про припинення трудових відносин, той не можна говорити як про похідний факт, що сторони домовилися про дату припинення правовідносин. Роботодавець не мав підстав змінювати дату звільнення з 02.11.16р. на 04.11.16р. Факт знаходження позивача у відпустці без збереження заробітної плати в даному випадку не перешкоджає звільненню за ініціативою працівника.

Доводи апелянта про те, що Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області не мало можливості звільнити ОСОБА_6 02.11.2016 року, так як не було відомо чи передавалося йому майно та справи судом не приймаються. Так, Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області з 31.10.2016 року, тобто з дати подання позивачем заяви про звільнення, і до 02.11.2016 року мало можливість з'ясувати питання чи передавалося майно ОСОБА_6 Натомість, тільки 03.11.2016 року в.о. начальника відділу кадрової роботи та державної служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Гладковою Т.С. було направлено лист начальнику Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області Красьохіну О.О. з проханням повідомити чи складався акт передачі справ та майно при переведення ОСОБА_6 на посаду.

Факт порушення по відношенню до Позивача трудового законодавства підтверджується постановою Херсонського окружного адміністративного суду по справі № 821/1309/16, в якій вказано про те, що позивачем 19.08.16р. подано заяву про надання щорічної оплачуваної відпустки, відповідно до графіку відпусток доведеного листом №8-21/2150 від 08.08.2016 починаючи з 06.09.2016 строком на 25-ть днів. Але начальник Головного територіального управління юстиції у Херсонській області у наданні планової щорічної відпустки відмовив, одночасно вказано, що позивачем в заяві на відпустку невірно вказана займана посада.

07.09.2016 року позивачем подано заяву відповідно до статті 25 Закону України «Про відпустки» про надання відпустки без збереження заробітної плати починаючи з 12.09.2016р. строком на 12-ть календарних днів у зв'язку з тим що 31.08.2016р. у позивача народилася дочка. На що йому була надана відповідь за підписом в.о.начальника відділу кадрової та державної служби ГТУ юстиції у Херсонській області Гладкової Т.С. про те, що заява на відпустку оформлена неналежним чином, тому залишена без розгляду. Суд дійшов висновку про протиправність таких відмов в наданні позивачу відпусток, рішення суду набрало законної сили, і відповідно до ст. 72 КАС України ці факти порушень не повинні доводитись знову при розгляді даної справи.

Інші обставини, які були викладені позивачем в заяві про звільнення, не є порушеннями трудового законодавства. Це, зокрема відноситься до тверджень позивача про те, що він давав згоду на переведення на посаду заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області виключно за умови, що його буде переведено до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, якщо ОСОБА_8 знову вирішить піти у соціальну відпустку. Чинним законодавством не передбачено такого обов'язку Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Що стосується не внесення до трудової книжки запису про перейменування установи, то в межах даної справи суд не має можливості встановити причини невиконання судового рішення за відсутністю будь-яких доказів того, що позивач звертався до примусового виконання судового рішення або надавав трудову книжку для внесення відповідних записів.

Згідно частини 3 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Враховуючи, що позивач не ставить перед судом вирішення питання про поновлення на посаді, зважаючи, що судом під час розгляду даної справи встановлено факт протиправного звільнення позивача із займаної посади з підстави ч. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу" датою 04.11.2016, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_6 та дати його звільнення.

Статтею 44 КЗпП України встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 згідно статті 38 КЗпП, крім обов'язкових виплат при звільненні (заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку) позивачу повинна бути виплачена вихідна допомога в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Доказів того, що позивач відмовлявся від даної позовної вимоги, на що посилається Головне територіальне управління юстиції у Херсонській області до суду не надано. Конкретного розміру вихідної допомоги суд не має можливості визначити через ненадання сторонами документального підтвердження заробітку позивача.

Щодо позовних вимог в частині виплат, передбачених постановою КМУ «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» від 02.03.1998 р. №255 (далі - Постанова № 255), то відповідно до ст. 12 Закону України «Про оплату праці» за ст.120 КЗпП України працівникам у зв'язку з переведенням їх на іншу роботу, якщо це пов'язано з переїздом в іншу місцевість (в інший населений пункт), виплачуються, зокрема, г) одноразова допомога самому працівникові - в розмірі його місячного посадового окладу (тарифної ставки) за новим місцем роботи і кожному члену сім'ї, який переїжджає - в розмірі 25 відсотків одноразової допомоги самого працівника. До членів сім'ї працівника, на яких виплачується компенсація, належать чоловік, дружина, а також діти і батьки подружжя, які перебувають на їх утриманні і проживають разом з ними. Вартість проїзду членів сім'ї і перевезення їх майна, а також одноразова допомога їм виплачуються у разі, якщо вони переїжджають на нове місце проживання працівника до закінчення одного року з дня фактичного отримання ними жилого приміщення.

Оскільки ОСОБА_6 перевівся на роботу до м. Скадовськ та пропрацював менше двох місяців, сім'я з ним не переїжджала, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказана одноразова допомога у розмірі місячного окладу за новим місцем роботи та 25% на членів родини, не підлягає стягненню.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, Головним територіальним управлінням юстиції у Херсонській області під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доказів правомірності дій під час звільнення ОСОБА_6 04.11.2016р. за власним бажанням з посади заступника начальника Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за ч. 3 ст. 86 Закону України "Про державну службу".

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання бездіяльності незаконною та протиправною, та зобов'язання вчинити певні дії належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року по справі № 821/1685/16, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 22 листопада 2017 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя О.І. Шляхтицький