Справа № 826/1326/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 листопада 2017 року № 826/1326/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., судді Літвінової А.В., судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України за участю третіх осіб - Міністерства доходів і зборів України, Головного управління ДФС у Херсонській області, Головного управління Міндоходів в АР Крим, про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1.) до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) за участю третіх осіб - Міністерства доходів і зборів України (далі - третя особа - 1), Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - третя особа - 2), Головного управління Міндоходів в АР Крим (далі - третя особа - 3 та/або ГУ Міндоходів в АР Крим) та просить суд стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період роботи в Головному управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим з березня 2014 по липень 2014 у розмірі 17 794 (сімнадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири гривні) 11 коп. без урахування обов'язкових податків та зборів.

В обгрунтування позовних вимог позивач, серед іншого вказує, що протягом тривалого часу йому не була виплачена заробітна плата за період роботи в Головному управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим, а саме з березня 2014 року по липень 2014 року, чим безпосередньо порушені його права та охоронювані законом інтереси.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що викладені в письмових запереченнях.

Представники Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Міндоходів в АР Крим відношення до позову не висловили.

Водночас, третьою особою - 2 подано до суду письмові пояснення, у яких остання повідомила, зокрема, що не володіє жодною інформацією, яка стосується предмету спору, оскільки будь - які документи від Головного управління Міндоходів в АР Крим до контролюючого органу не надходили.

Разом з цим, в судове засідання 26.04.2017 року представники третіх сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

З огляду на вказані обставини, судом на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Наказом Головного управління Міндоходів в АР Крим від 02.09.2013 року №136-о ОСОБА_1 прийнято на посаду головного державного інспектора відділу правового супроводження позапланових та фактичних перевірок управління правової роботи, в порядку переведення.

Надалі, наказом Головного управління Міндоходів в АР Крим від 13.09.2013 року №173-о позивача переведено на посаду заступника начальника управління правової роботи.

У подальшому, наказом Головного управління Міндоходів в АР Крим від 07.07.2014 року №127-о позивач звільнений за власним бажанням з посади заступника начальника управління правової роботи Головного управління Міндоходів в АР Крим в порядку переведення для подальшого працевлаштування до Головного управління юстиції у місті Києві.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 1 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII "Про державну службу" (зі змінами та доповненнями) державною службою в Україні є професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

З положень статті 2 названого Закону під посадою слід розуміти визначену структурою і штатним розписом первинну структурну одиницю державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Указом Президента України від 24.12.2012 №726/2012 "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" постановлено утворити Міністерство доходів і зборів України, реорганізувавши Державну митну службу України та Державну податкову службу України, а також поклавши на Міністерство, що утворюється, функцію з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Указом Президента України від 18.03.2013 №141/2013 "Про Міністерство доходів і зборів України" затверджено Положення про Міністерство доходів і зборів України, в якому пунктом 1 зазначено, що Міністерство доходів і зборів України (Міндоходів України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 7 Положення про Міністерство доходів і зборів України Міндоходів України здійснює повноваження безпосередньо та через територіальні органи. До територіальних органів Міндоходів України належать його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, міжрегіональні територіальні органи (повноваження яких поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць), митниці, спеціалізовані департаменти та спеціалізовані органи Міндоходів України, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднані та спеціалізовані державні податкові інспекції.

На час існування спірних правовідносин у період з березня 2014 року по липень 2014 року позивач працював на посаді заступника начальника управління правової роботи Головного управління Міндоходів в АР Крим.

Отже, позивач в період існування спірних правовідносин був посадовою особою органу Міндоходів України в Автономній Республіці Крим, а робота позивача на вказаній посаді є публічною службою.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР (зі змінами та доповненнями) передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно частини 2 статті 4 Закону України "Про оплату праці" для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, джерелом коштів на оплату праці є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів.

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (частина друга статті 13 ЗУ "Про оплату праці").

Згідно з частинами 1-8 статті 33 Закону України "Про державну службу" оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до підпунктів 1, 3, 18, 19, 25 пункту 5 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 року №141/2013 Міндоходів України з метою організації своєї діяльності:

- організовує роботу Міністерства, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління;

- надає територіальним органам Міндоходів України методичну і практичну допомогу в організації роботи, проводить перевірку стану такої роботи.

- здійснює прогнозування та планування видатків на матеріально-технічне забезпечення і розвиток діяльності Міндоходів України;

- здійснює відомчий контроль та внутрішній аудит за додержанням вимог законодавства і виконанням службових, посадових обов'язків у Міндоходів України, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління

- організовує планово-фінансову роботу в Міндоходів України, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку.

Відповідно до підпункту 33 пункту 11 Положення про Міністерство доходів та зборів України Міністр як керівник Міністерства приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міндоходів України.

Згідно частини першої статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно підпункту 1 частини другої статті 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.

Частиною п'ятою статті 22 Бюджетного кодексу України визначені функції та повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, серед яких, зокрема, слід виділити: отримання бюджетних призначень шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); прийняття рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіл та доведення до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затвердження кошторисів розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством тощо.

Аналіз вищевказаних законодавчих приписів дає суду підстави стверджувати, що саме на Міндоходів України як головного розпорядника бюджетних коштів у період спірних правовідносин покладено обов'язки по забезпеченню організації діяльності та фінансування Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим на належному рівні, в тому числі щодо забезпечення фінансування видатків на оплату праці працівників цього територіального органу Міндоходів.

З'ясовуючи питання відповідальності за створення належних умов праці, забезпечення діяльності територіального органу Міндоходів, в тому числі фінансування його діяльності в умовах тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим, судом встановлено таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби України» створена Державна фіскальна служба як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" (далі - Постанова №311) утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2.

Згідно Додатку 2 до Постанови № 311 Головне управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим повинно бути реорганізовано в Головне управління Міндоходів у Херсонській області, яке в свою чергу створена згідно Додатку 1 до Порядку № 311 на території Херсонської області.

Наказом Головного управління Міндоходів в АР Крим від 05.03.2015 року № 1 "Про реорганізацію Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим" розпочато реорганізацію Головного управління Міндоходів в АР Крим шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Херсонській області.

Згідно з додатком 2 до цього наказу заплановано проведення таких дій: проведення розрахунків з кредиторами у межах бюджетних програм, затверджених на 2015 по ГУ ДФС у Херсонській області, утворення комісії з проведення інвентаризації майна ГУ Міндоходів в АР Крим, проведення інвентаризації майна ГУ Міндоходів в АР Крим, складання передавального акта щодо всіх майнових та немайнових зобов'язань ГУ Міндоходів в АР Крим, закриття номенклатури справ ГУ Міндоходів в АР Крим, організація передачі документів постійного та довготривалого терміну зберігання до архіву, забезпечення в установленому порядку знищення печаток, штампів, бланків, вивісок тощо. При цьому, визначаючи термін виконання вищевказаних заходів, зазначено про неможливість їх проведення у зв'язку з тимчасовою окупацією території.

У своїх письмових поясненнях Головне управління ДФС у Херсонській області вказало, що не володіє жодною інформацією, яка стосується предмету спору, оскільки будь - які документи від Головного управління Міндоходів в АР Крим до контролюючого органу не надходили.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку проте, що у ситуації, яка склалась, відповідальною особою за виплату позивачу заборгованості із заробітної плати є Державна фіскальна служба України як правонаступник Міністерства доходів і зборів України.

Наведена позиція суду повністю узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 12.11.2015 року у справі К/800/32907/15.

При цьому, суд вважає за необхідне додатково зазначити, що вирішуючи питання про належного відповідача у справі щодо позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати позивача суд вважає, що Державна фіскальна служба України, як головний розпорядник бюджетних коштів, є належним відповідачем у справі, оскільки на неї покладено відповідні обов'язки по забезпеченню організації діяльності та фінансування Головного управління Міндоходів ДПІ в АР Крим, у тому числі щодо забезпечення фінансування видатків на оплату праці працівників Головного управління Міндоходів ДПІ в АР Крим.

Щодо суми заробітної плати, яка належить до стягнення, судом встановлено наступне.

Розпорядженням Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 року №55 "Про створення робочої групи" ОСОБА_1 був зарахований до робочої групи з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі з фактичним розташуванням робочої групи у м. Києві.

У подальшому, наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 24.03.2014 року №121-0 "Про відрядження до робочої групи", позивач був відряджений до Міністерства доходів і зборів України на період функціонування такої робочої групи.

З вказаного слідує, що з 24.03.2014 року позивач у відповідності до вказаного розпорядження та наказу виконував поставлені перед робочою групою завдання та зокрема, безпосередні доручення керівника робочої групи.

Надалі, на підставі розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 17.04.2014 № 76-р раніше прийняте розпорядження Міністерства доходів та зборів Україні від 24.03.2014 №55 "Про створення робочої групи" визнане таким, що втратило чинність. Підставою скасування зазначеного розпорядження стала "втрата актуальності".

Надалі, наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.05.2014 року № 126-0 "Про відрядження до міжвідомчої робочої групи" ОСОБА_1 відряджений до Міністерства юстиції України на період функціонування такої міжвідомчої робочої групи, тобто з 28.05.2014 року по 31.08.2014 року, оскільки доказів припинення функціонування міжвідомчої робочої групи матеріали справи не містять.

Наказом Головного управління Міндоходів в АР Крим від 07.07.2014 року №127-о позивач звільнений за власним бажанням з посади заступника начальника управління правової роботи Головного управління Міндоходів в АР Крим в порядку переведення для подальшого працевлаштування до Головного управління юстиції у місті Києві.

Таким чином, період часу з 01.03.2014 року по 07.07.2014 року суд вважає робочим часом позивача, нормальна тривалість якого згідно статті 50 Кодексу законів про працю України не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Згідно листа Головного управління ДФС у Херсонській області від 10.01.2017 року №9/ФОП/21-22-05-53 позивачу мало бути нараховано та виплачено за березень 2014 року - 4508,50 грн., за квітень 2014 року - 4508,50 грн., за травень 2014 року - 4508,50 грн., за червень 2014 року - 4508,50 грн., за липень 2014 року - 980,11 грн.

Оскільки позивачем отримано аванс за березень 2014 у розмірі 1 220,00 грн., його слід вирахувати з загальної суми заборгованості із заробітної плати за спірний період у момент нарахування та виплати останньому заборгованості із заробітної плати за період з березня 2014 року по липень 2014 року.

Положеннями статті 86 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 51, 69-71, 86, 158-162, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 12.03.2014 року по 07.07.2014 року у розмірі 17 794 (сімнадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири) грн. 11 коп.

Постанова, відповідно до частини першої статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Є.В. Аблов

Судді А.В. Літвінова

А.С. Мазур