Справа № 333/7027/16-а(2-а/333/327/16)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
16 листопада 2017 рокусправа № 333/7027/16-а(2-а/333/327/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.
суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.
за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України
на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2017 року у справі №333/7027/16-а (2-а/333/34/17)
до Міністерства оборони України
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:
-визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначені та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності III групи, що настала внаслідок поранення, ЗЧМТ, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
-зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги зв`язку з встановленням інвалідності III групи, що настала внаслідок поранення, ЗЧМТ, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 про затвердження «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини» у розмірі 167 700 грн. (а.с. 1-3)
Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.09.2017 року адміністративний позов - задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначені та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності III групи, що настала внаслідок поранення, ЗЧМТ, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 про затвердження «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини».
Відмовлено ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови в призначені та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності III групи, що настала внаслідок поранення, ЗЧМТ, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 про затвердження «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини».
Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги зв`язку з встановленням інвалідності III групи, що настала внаслідок поранення, ЗЧМТ, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі та порядку відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 про затвердження «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини».
Відмовлено ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог про зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та провести виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги зв`язку з встановленням інвалідності III групи, що настала внаслідок поранення, ЗЧМТ, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 про затвердження «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини» (а.с. 56-59).
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що порушені права позивача підлягають захисту не у спосіб зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та провести виплату позивачу однаразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності III групи, що настала внаслідок поранення, ЗЧМТ, контузії, захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, саме відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 про затвердження «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини» у розмірі 167 700 грн., оскільки інвалідність позивача настала 05.11.2012 року, то виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, яка була чинна на момент встановлення позивачу інвалідності, а не у спосіб який просить позивач (а.с. 58).
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем, Міністерством обороги України, подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с. 65-67).
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що заява ОСОБА_1 на розгляд комісії не надходила, тому рішення щодо призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги уповноваженим на це органом не приймалось. Крім того, звертає увагу на те, що суд першої інстанції під час прийняття рішення допустив втручання в дискреційні повноваження відповідача та вийшов за межі завдань адміністративного судочинства України (а.с. 65-67).
В судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином (а.с. 77).
В той же час, 16 листопада 2017 року на електронну адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява, в якій останні просить суд провести розгляд справи без його участі. Крім того, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Міністерства оборони України та залишити постанову суду першої інстанції без змін (а.с. 79).
Представник відповідача, Міністерства оборони України, у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав зазначених у ній.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 02 грудня 1979 року по 18 червня 1981 року ОСОБА_1 проходив службу у збройних силах на території Республіки Афганістан, під час якої отримав осколкове поранення голови, лівої руки, контузію голови (ЗЧМТ) в 1980 році.
Відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральною військово-лікарською комісією МОЦ по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв прийняте рішення № 1218 від 21.06.2012 року, встановлено, що множині міно-вибухові осколкові поранення голови, лівої руки, ЗЧМТ, контузія та захворювання які, відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи 621/ж від 18.06.2012 року, пов`язані з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 9, 11).
05 листопада 2012 року позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності за захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується Довідкою МСЕК серії АД № 185287 ( а.с. 7).
Судом встановлено, що позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив надати йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із захворюванням та інвалідністю ІІІ групи та надав копії необхідних документів, який, в свою чергу, направив зазначені матеріали до Міністерства оборони України.
Відповідно до листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/2722 від 15.10.2015 року, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що позивач був звільнений у запас до прийняття Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року та на відсутність права, з урахуванням ст. 58 Конституції України відповідно до якої, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. При цьому, як вказано в самому листі, документи ОСОБА_1 розглядалися для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року.
Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до статті 41 цього Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно статті 1 вищевказаного Закону, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Розділом ІІ Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлені права військовослужбовців, зокрема, щодо грошового забезпечення.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу первинно ІІІ групи інвалідності) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу третього пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи колегія суддів вважає за можливе погодитись з позицію суду першої інстанції стосовно того, що оскільки інвалідність позивача настала 05.11.2012 року, то виплата одноразової грошової допомоги позивачу повинна здійснюватися на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, яка була чинна на момент встановлення позивачу інвалідності, а саме 05.11.2012 року.
Так, згідно підпункту 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Виходячи із вищевикладеного можна дійти висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовців виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержання каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року (справа 21-446а14) та від 21 квітня 2015 року (справа № 21-135а15).
Відповідно до п. 3 Порядку № 499, особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військкомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.
Згідно з п. 7 зазначеного Порядку, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Таким чином, враховуючи, що позивач є особою, звільненою з військовою служби, якій встановлена інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, він має право на виплату йому одноразової грошової допомоги котра повинна обчислюватися з розміру грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на момент встановлення йому групи інвалідності, як це зазначено у вищевказаному Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за № 499.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2017 року у справі №333/7027/16-а (2-а/333/34/17) - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу з дня складання рішення в повному обсязі.
Повний текст рішення виготовлено 20 листопада 2017 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов