Справа № 804/6883/16
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2017 рокусправа № 804/6883/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТК Індустрія» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК Індустрія» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на підставі акту від 14.09.2016 р. №2764/04-63-14-01/33338927: №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 370194,00 грн. та №1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 138450,00 грн.;

- визнати протиправними дій Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській шодо проведення перевірки, а також складання акту від 14.09.2016 р. №2764/04-63-14-01/33338927.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року адміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 03.10.2016 р., яким збільшено ТОВ ТК Індустрія суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 296155 грн., за штрафними санкціями у розмірі 74039 грн.. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 03.10.2016 р., яким збільшено ТОВ ТК Індустрія суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 138450 грн..

Державна податкова інспекція у Соборному районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року скасувати, та винести нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У відповідності до ст.. 195 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Оскільки позивачем не оскаржується постанова суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в частині задоволених позовних вимог в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ДПІ у Жовтневому районі була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «ТК Індустрія» (код 333338927) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.08.2013 року по 31.08.2016 року, на підставі якої було складено акт №2764/04-63-14-01/33338927.

За результатом проведеної перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення Позивачем:

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України занижено фінансовий результат до оподаткування за 2015 рік за рахунок включення до складу витрат, що спливають на фінансовий результат, а саме рядка 2050 Звіту про сукупний дохід (форма №2) Собівартість реалізованої продукції заниження податку на прибуток на загальну суму 140400 грн., в тому числі по періодам: в 2015 році на суму 140400 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету з урахуванням залишку відємного значення, податок на додану вартість всього на суму 293988 грн., в тому числі: вересень 2014 року 28333 грн., березень 2015 року 146667 грн., серпень 2015 року 118988 грн.

Не погодившись з вказаними висновками, ТОВ «ТК Індустрія» було подано заперечення до ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Листом ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 28.09.2016 р. №31976/10/04-63-14-02-010 викладено п.4 акту перевірки в новій редакції:

перевіркою встановлено порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України занижено фінансовий результат до оподаткування за 2015 рік за рахунок включення до складу витрат, що спливають на фінансовий результат, а саме рядка 2050 Звіту про сукупний дохід (форма №2) Собівартість реалізованої продукції заниження податку на прибуток на загальну суму 138450 грн., в тому числі по періодам: в 2015 році на суму 138450 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету з урахуванням залишку відємного значення, податок на додану вартість всього на суму 296155 грн., в тому числі: вересень 2014 року 28333 грн., березень 2015 року 148834 грн., серпень 2015 року 118988 грн..

На підставі висновків акту, 03.10.2016 року ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська було прийнято податкове повідомлення рішення №, яким збільшено ТОВ ТК Індустрія суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 296155 грн., за штрафними санкціями у розмірі 74039 грн. та податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено ТОВ ТК Індустрія суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 138450 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган при винесенні оскаржуваних податкових-повідомлень рішень не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначенні законодавством, що свідчить про необхідність його скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно із п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що не враховуються при визначені оподатковуваного прибутку, визначені ст.139 ПК України.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Як свідчать встановлені обставини справи, з метою здійснення господарської діяльності, Позивачем були укладені господарські договори з ТОВ «Люксреал», ТОВ «Юнасіс» та ТОВ «Діойл-ЛТД».

За результатом виконання господарських зобовязань з вказаними контрагентами та виконання умов договору, Позивачем був сформований податковий кредит у загальному розмірі 296155.00 грн. та витрати у розмірі 769167.00 грн.

Однак, на думку податкового органу, зазначені господарські відносини було вчинено не з метою настання наслідків обумовлених договором, а надані позивачем до перевірки документи не є первинними в розумінні Закону, та не можуть слугувати підтвердження реальності здійснення господарських операцій. Зазначені факти, на думку податкового органу, свідчать про відсутність у Позивача належних правових підстав для формування податкового кредиту та валових витрат за наслідком проведення господарських операцій з ТОВ «Люксреал», ТОВ «Юнасіс» та ТОВ «Діойл-ЛТД».

Суд апеляційної інстанції, дослідивши господарські відносини Позивача з вказаними контрагентами, не погоджується з зазначеними висновками податкового органу, з огляду на наступне.

Як свідчать встановлені обставини справи, між Позивачем та ТОВ «Люксреал» було укладено договір №17/09 від 17.09.2014 року, відповідно до п.1 якого, Продавець продає, а Покупець купляє катушку переходну рівно фланцеву КП 230х50-350-35, Н=550 мм.

Згідно акту документальної перевірки, формування податкового кредиту було здійснено на підставі податкової накладної №16 від 19.09.2014 року.

На підтвердження виконання вказаного Договору, Позивачем було надано до суду рахунок-фактуру №27 від 19.09.2014 року, прибуткову накладну №27 від 19.09.2014 року.

Також, 15.03.2015 року між ТОВ «Торгівельна компанія Індустрія» та ТОВ «Юнасис» було укладено Договір купівлі-продажу №48.

Відповідно до п.1 Договору, Продавець зобовязується передати у власність Покупця Товар, відповідно до видаткових накладних, а саме каретка ключа АКБ-3М2 в розібраному стані, а Покупець зобовязується прийняти Товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного Договору.

В обґрунтування здійснення вказаної господарської операції, Позивачем було надано до суду копію видаткової накладної №216 від 28.03.2015 року,

Поряд з вказаним, відповідно до акту документальної перевірки, Позивачем також надавалась податкова накладна №100 від 28.03.2016 року.

Окрім того, 21.08.2015 року між Позивачем та ТОВ «Діойл-ЛТД» було укладено договір купівлі-продажу №21/08 від 21.08.2015 року.

Згідно п.1 вказаного договору, Продавець зобовязується поставити, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити товар, у порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

На підтвердження виконання вказаного договору, Позивачем були надані до суду копія Специфікації №1 від 21.08.2017 року, копію рахунка-фактури від 21.08.2015 року, копію прибуткової накладної №ин-0000004 від 21.08.2015 року.

Також, відповідно до акту документальної перевірки, формування податкового кредиту було здійснено за податковою накладною від 25.08.2015 року №153.

Розрахунок за вказаними договорами Позивачем було проведено у безготівковій формі, що підтверджено актом перевірки.

Досліджені вище документи по господарським відносинам Позивача з ТОВ «Люксреал», ТОВ «Юнасіс» та ТОВ «Діойл-ЛТД» відповідають вимогам чинного законодавства, та визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарської операції, первинні документи відображають зміст та обсяг укладеного договору, містять всі необхідні реквізити, та обовязкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум податку на додану вартість у податковій звітності та валових витрат за вказаними господарськими операціями.

Між тим, податковий орган в апеляційній скарзі зауважує, що Позивачем не було надано до перевірки сертифікати якості товарів та товарно-транспортні накладні, що в свою чергу свідчить про не підтвердження факту здійснення господарських операцій.

Однак, відповідно до ст..1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ це документ який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення, а тому є безпідставним твердження відповідача, що недоліки товарно-транспортних накладних, вказують на те, що господарські операції з поставки товару не здійснювалась.

Окрім того, сертифікаційні документи на товар, які не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції; сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. А тому неподання платником сертифікаційних документів на придбаний товар не може слугувати спростуванням реального виконання господарської операції

Також, слід зазначити, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на оформлення податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту та валових витрат на підставі належним чином оформлених первинних документів.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко