Справа № 487/2771/17
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 р.м. ОдесаСправа № 487/2771/17

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції: Нікітін Д.Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Миколаєві на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 15.05.2017 року Серії БР №466761, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки інспектора поліції про порушення позивачем правил дорожнього руху не відповідають дійсності, постанова про накладення штрафу прийнята з грубим порушенням вимог Закону, а також без урахування всіх обставин справи, що мають значення для вирішення питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Зазначені обставини свідчать про не відповідність оскаржуваного рішення вимогам законодавства, що є безумовною підставою для його скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Суд скасував постанову від 15.05.2017 року серії БР №466761 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП України. В задоволенні іншої частини позову суд відмовив.

В апеляційній скарзі Управління патрульної поліції у м. Миколаєві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак в судове засідання вони не зявились, поважність причин неявки не повідомили, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора патрульної поліції 1-ї роти батальйону №2 УПП в м. Миколаєва лейтенанта поліції ОСОБА_3 Серії від 15.05.2017 року Серії БР №466761 застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 6).

Згідно вказаної постанови, 15.05.2017 року о 10:55 годині позивач, керуючи транспортним засобом ЗАЗ-DAEWOO LANOS номерний знак НОМЕР_1, у м. Миколаєві на перехресті по вул. Озерна та вул. Курортна здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.п. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із вказаною постановою, посилаючись на її безпідставність, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного стягнення та не підтвердження належними і допустимими доказами факту скоєного позивачем адміністративного правопорушення, у звязку із чим вбачав всі підстави для скасування рішення субєкта владних повноважень.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

Так, відповідно до п. 8.1 Правил від 10.10.2001 року №1306 регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно із п. 8.7 Правил від 10.10.2001 року №1306 світлофори (додаток 3) призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні.

Відповідно до п.п. «е» п.п. 8.7.3 п. 8.7 Правил від 10.10.2001 року №1306 сигнали світлофора мають такі значення як червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення згідно оскаржуваної постанови стало виявлення посадовою особою підрозділу поліції здійснення позивачем переїзду на заборонений червоний сигнал світлофора.

При цьому, позивач зазначає, що по вул. Озерній перед світлофором здійснив свій рух на дозволене зелене світло.

Проте, здійснюючи подальший рух на перехресті на вул. Курортну на світлофорі було ввімкнуте жовте світло.

Зазначені обставини фактично не заперечуються і відповідачем в апеляційній скарзі.

Проте, апелянт наполягає на тому, що відповідно до п. 16.3 Правил дорожнього руху позивач мав у разі необхідності надати перевагу в русі транспортним засобам, які рухаються на перехрещуваній дорозі, та зупинитись перед розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Водночас, колегія суддів враховує те, що із п. 16.8 Правил від 10.10.2001 року №1306 водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Таким чином, позивач під час здійснення вїзду на перехрестя із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен був виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Отже, оскільки вїзд на перехрестя здійснено позивачем на дозволений сигнал світлофора, колегія суддів вважає, що у працівника поліції не було підстав для накладення на позивача адміністративного стягнення.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апелянта про здійснення позивачем перешкод у русі іншому транспорту, необхідність надання переваги в русі транспортним засобам чи порушень позивачем правил розмітки 1.12 (стоп-лінією) або 1.13.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано те, що позивач не визнає порушення ним вказаних правил, а навпаки наполягає на дотриманні установлених правил дорожнього руху.

Як вірно вказав суд першої інстанції, зазначені обставини зумовлюють відповідача-субєкта владних повноважень довести правомірність своїх дій та рішення на підставі ч. 2 ст. 71 КАС України.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення оформлено відповідною постановою, а відео фіксація ніяким чином не підтверджує допущення позивачем правил дорожнього руху.

Зазначені обставини, з урахуванням того, що позивач не визнає порушення ним правил дорожнього руху, відповідач не підтверджує факт вчинення водієм правопорушення, в тому числі відеозаписом місця події, позбавляють суд можливості визнати доведеним факт вчинення особою адміністративного правопорушення, а відтак і правомірність рішення субєкта владних повноважень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наявність підстав для її скасування.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем здійснено проїзд на перехрестя на дозволений сигнал світлофора, ці обставини не спростовуються відповідачем, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача не було обставин для притягнення водія до відповідальності та накладення штрафу згідно оскаржуваної постанови.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно враховано, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому, а отже позовні вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Миколаєві залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

ОСОБА_1