Справа № 805/430/17-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року справа №805/430/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року у справі № 805/430/17-а за позовом Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання дій неправомірними та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 грудня 2016 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з рентної плати за спеціальне використання води (крім рентної плати за спеціальне використання води водних обєктів місцевого значення) за податковим зобовязанням у сумі 21796,09 грн., за штрафними санкціями у сумі 5449,02 грн., разом у сумі 27 245,11 грн., -

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2017 року Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (далі позивач, підприємство, платник податків) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі відповідач, податковий орган, контролюючий орган) про визнання дій неправомірними та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 грудня 2016 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з рентної плати за спеціальне використання води (крім рентної плати за спеціальне використання води водних обєктів місцевого значення) за податковим зобовязанням у сумі 21796,09 грн., за штрафними санкціями у сумі 5449,02 грн., разом у сумі 27 245,11 грн. (а.с.4-7).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року у задоволені позову відмовлено (а.с.152-154).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що судом не надано оцінки звіту про використання води, в якій показники води, фактично використаної на санітарно-гігієнічні та виробничі (технологічні) потреби, зазначаються окремо, а податковий орган взагалі не повинен проводити перевірку у звязку із мораторієм на проведення перевірок господарської діяльності підприємств, які знаходяться у зоні проведення АТО (а.с.158-162).

В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з клопотанням про його участь у розгляді справи не заявляв.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено й не оспорюється апелянтом наступне.

Позивач, Комунальне підприємство «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (, адреса: вул. Миколаївська, 92, м. Маріуполь, Донецька область, 87555), пройшов передбачену законодавством державну реєстрацію, є юридичною особою, знаходиться на обліку в Маріупольській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Відповідач, Маріупольська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області є субєктом владних повноважень, який діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Податковим кодексом України.

Позивачем до податкового органу надавалися податкові декларації з рентної плати за спеціальне використання води за 2015-2016 роки та звіт про використання води за 2015 рік.

Маріупольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині правильності обчислення рентної плати за спеціальне використання води за період з 01 січня 2015 року по 30 березня 2016 року, за наслідком якої складено акт перевірки від 08 грудня 2016 року № 843/05-19-12-02/05393725.

Вказаним актом перевірки встановлені порушення вимог пунктів 255.1, 255.3 статті 255 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання по рентній плати за спеціальне використання води на суму 21 796,09 грн., у т.ч. за наступні періоди: за 1 квартал 2015 року на суму 4467,84 грн., за 2 квартал 2015 року на суму 3 975,34 грн., за 3 квартал 2015 року на суму 3 626,39 грн., за 4 квартал 2015 року на суму 3 172,00 грн., за 1 квартал 2016 року на суму 3 606,93 грн., за 2 квартал 2016 року на суму 2 947,59 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки підприємством 19 грудня 2016 року подані заперечення №1-11/1887.

Листом від 23 грудня 2016 року №55295/10/05-19-12-02 податковий орган повідомив підприємство про залишення без розгляду заперечення на акт перевірки, у зв'язку з порушення строків подання заперечення на акт.

На підстав акту перевірки від 08 грудня 2016 року № 843/05-19-12-02/05393725 податковим органом 23 грудня 2016 року сформовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з рентної плати за спецвикористання води (крім рентної плати за спец використання води водних об'єктів місцевого значення) за податковим зобов'язанням у сумі 21 796,09 грн., за штрафними санкціями у сумі 5 449,02 грн., разом на суму 27 245,11 грн.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття контролюючим органом спірного податкового повідомлення-рішення, що регулюється нормами Конституції України та Податкового кодексу України.

Статтею 67 Конституції України закріплено, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюють норми Податкового кодексу України.

За приписами пункту 255.1 статті 255 Податкового кодексу України, платниками рентної плати за спеціальне використання води є водокористувачі - суб'єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи (крім бюджетних установ), постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об'єктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

За змістом пункту 255.2 статті 255 Податкового кодексу України, не є платниками рентної плати за спеціальне використання води водокористувачі, які використовують воду виключно для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку.

Для цілей цієї статті під терміном «санітарно-гігієнічні потреби» слід розуміти використання води в туалетних, душових, ванних кімнатах і умивальниках та використання для утримання приміщень у належному санітарно-гігієнічному стані.

Підпунктом 255.4.1. пункту 255.4 статті 255 Податкового кодексу України визначено, що рентна плата за спеціальне використання води не справляється за воду, що використовується для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у квітні 2013 року встановлено додаткові прилади обліку води.

Начальником Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» відповідно до Наказу від 06 травня 2015 року № 230 призначені відповідальні особи, за облік, витрату та використання води на виробничі, та санітарно-гігієнічні потреби.

Відповідальні особи депо та служб позивача знімають показники водомірів встановлених в місцях використання води та виробничі потреби та фіксують ці дані в журналах обліку водоспоживання(водовідведення) водовимірювальними приладами та обладнаннями на виробничі потреби.

В зазначених журналах зазначались дати виміру витрат та показники приладу на окреме використання води, які використовувалася у виробничих потребах, як зазначено у журналі: для мийки акумуляторів, тролейбусів (гаряча та холодна вода), душових мийного корпусу, мийки тролейбусі, автобусів мийного корпусу у ДЕПО № 4 (вул. Бахчиванджи, 55); мийки акумуляторів, трамваїв у ДЕПО №3 (вул. Ілліча, 155) мийки автобань, акумуляторів у гаражі (по вул. Николаївська, 9); мийки ковальні та акумуляторної, профілакторію цеху експлуатації, заготовочного цеху та електробойлерної цеху експлуатації у ДЕПО №2 (РЕТ).

Наявними матеріалами справи підтверджено, що різниця показників витрат води між основним (вхідним) водоміром і водомірами фіксуючими витрати на виробничі потреби є показниками об'єму води використаного на санітарно-гігієнічні потреби (а.с. 160-199).

Як вбачається з наданого позивачем до податкового органу звіту про використання води за 2015 рік, позивачем визначено показники використаної води на питні і санітарно-гігієнічні потреби у розмірі 19 тис. куб.м. та на виробничі (технологічні) потреби у розмірі 2,5 тис.куб.м.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем використовується вода на питні, санітарно-гігієнічні потреби та на виробничі, відповідно до встановлених норм споживання.

Журналом обліку водоспоживання на виробничі потреби, в яких окремо відображені показники води, яку було спожито на виробничі потреби по кожному підрозділу.

У таблиці 1 звіту про використання води показники води, фактично використані на санітарно-гігієнічні та виробничі (технологічні) потреби зазначені окремо, що співпадає з даними Журналу обліку водопостачання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність формування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 23 грудня 2016 року №.

Щодо посилань позивача на статтю 3 Закону № 1669-VII щодо відсутності у податкового органу права на проведення перевірки позивача, оскільки вона заборонена стосовно підприємств які знаходяться у зоні проведення антитерористичної операції, колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі - Закон № 1669-VII), за приписами статті 1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На виконання Закону № 1669-VII розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Так, згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275р місто Маріуполь включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Статтею 3 Закону № 1669-VII, введено мораторій на проведення перевірок органами і посадовими особами, уповноваженими законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності. А саме, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V).

Статтею 2 Закону № 877-V, передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Стаття 61 Податкового кодексу України дає визначення податкового контролю та повноваження органів державної влади щодо його здійснення.

Податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Стаття 41 Податкового кодексу України визначає контролюючі органи та органи стягнення.

Контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Статтею 2 Податкового кодексу України передбачено внесення змін до цього кодексу.

Зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу. Однак, не зважаючи, що Законом № 1669-VII зміни до Податкового кодексу України щодо здійснення податкового контролю не внесені, але колегія суддів вважає, що оскільки статтею 3 Закону № 1669-VII встановлено мораторій на проведення перевірок у сфері господарської діяльності, податковий орна повинен здійснювати свою контролюючу функцію із урахуванням вказаного закону.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідачем в ході розгляду справи не була доведена правомірність оскаржу вальних дій із проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача та прийняття спірного податкового повідомлення рішення, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, у звязку з чим постанова Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року у справі №805/430/17-а підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог, оскільки оскаржувану постанову прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне присудити позивачу здійснені судові витрати, відповідно до задоволених вимог, у сумі 6720,00 грн. (3200,00 грн. + 3520,00 грн.).

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 163, 184, 185, 186, 195,197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року у справі № 805/430/17-а задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року у справі № 805/430/17-а за позовом Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання дій неправомірними та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 грудня 2016 року № НОМЕР_1 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання дій неправомірними та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 грудня 2016 року № НОМЕР_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» та з прийняття податкового повідомлення рішення від 23 грудня 2016 року № НОМЕР_1.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 23 грудня 2016 року № НОМЕР_1 про збільшення Комунальному підприємству «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» суми грошового зобовязання з рентної плати за спеціальне використання води (крім рентної плати за спеціальне використання води водних обєктів місцевого значення) за податковим зобовязанням у сумі 21796,09 грн., за штрафними санкціями у сумі 5449,02 грн., разом у сумі 27 245,11 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» () сплачений судовий збір у сумі 6720,00 грн. (шість тисяч сімсот двадцять гривень) 00 копійок.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_2