Справа № 802/2069/17-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2017-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 листопада 2017 р. Справа № 802/2069/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача 1: Чернецького Р.В.

за відсутності представника 2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Вінницького районного суду Вінницької області

про: визнання протиправними дій, зобов'язання до вчинення дій та стягнення вихідної допомоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області (далі - відповідач 1, ТУ ДСА у Вінницькій області), Вінницького районного суду Вінницької області (далі - відповідач 2) , в якому просила:

- визнати протиправними дії Вінницького районного суду Вінницької області та Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою;

- зобов'язати голову Вінницького районного суду Вінницької області видати наказ про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою в сумі 77 575, 02 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом в.о. голови Вінницького районного суду Вінницької області від 04.10.2016 №23-к/г, на підставі постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VIII "Про звільнення суддів", позивача виведено зі складу суддів Вінницького районного суду Вінницької області, у зв`язку з поданням заяви про відставку. Проте, вихідна допомога судді, який вийшов у відставку, виплачена не була, наказ голови Вінницького міського суду Вінницької області про виплату вихідної допомоги не видавався.

14.08.2017 позивач звернулася до ТУ ДСА у Вінницькій області із заявою, в якій просила виплатити їй вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку, в розмірі 3 суддівських винагород за останньою посадою. Проте, листом від 15.08.2017 ТУ ДСА України у Вінницькій області повідомлено ОСОБА_1, що будь-які виплати здійснюються відповідно до наказів голови відповідного суду, як керівника бюджетної установи. Оскільки до управління наказ голови Вінницького районного суду про виплату вихідної допомоги ОСОБА_1 не надходив, відтак територіальне управління не вправі здійснювати виплату такої допомоги.

Позивач не погоджується з такими діями відповідачів, у зв'язку із чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

В ході судового розгляду справи судом усною ухвалою із занесенням до журналу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання представника ТУ ДСА у Вінницькій області про залишення позову без розгляду на підставі ст. 100 КАС України, оскільки відповідно до вимог ст. 233 Кодексу законів про працю України право на стягнення заробітної плати не обмежується строками.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та посилаючись на обставини, викладенні у позовній заяві, та пояснення, наданні під час судового розгляду справи, просила позов задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні адміністративного позову з підстав викладених у свої письмових запереченнях в яких, зокрема, зазначено, що будь-які виплати здійснюються відповідно до наказів голови відповідного суду, як керівника бюджетної установи. Проте, до Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області не надходив наказ голови суду щодо виплати позивачеві вихідної допомоги. За таких обставин територіальне управління було не в праві здійснювати виплату вихідної допомоги позивачеві. А тому, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, свою позицію щодо адміністративного позову виклав в поданих через канцелярію суду письмових запереченнях, в яких, зокрема, зазначено, що на момент звільнення позивача з посади судді чинне законодавство України не передбачало права судді на одержання вихідної допомоги при звільненні у відставку. А тому, просив у задоволенні позову відмовити, розгляд справи провести за відсутності представника Вінницького районного суду Вінницької області.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача 1, ознайомившись із наявними в матеріалах справи письмовими запереченнями, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом в.о. голови Вінницького районного суду Вінницької області від 04.10.2016 №23-к/г, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII "Про звільнення суддів", ОСОБА_1 відраховано зі штату Вінницького районого суду Вінницької області 04.10.2016 року, як таку, що звільнена у відставку. Згідно вказаного наказу Відділ планово-фінансової діяльності, обліку та звітності ТУ ДСА у Вінницькій області зобов'язано провести розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити їй компенсацію за щорічну основну відпустку пропорційно відпрацьованому часу за період роботи з 21.06.2016 по 04.10.2016 тривалістю 06 календарних днів та додаткову оплачувану відпустку пропорційно відпрацьованому часу за період роботи з 21.06.2016 по 04.10.2016 тривалістю 03 календарні дні.

04.10.2016 позивач звернулася до в.о. голови Вінницького районного суду Вінницької області із заявою про виплату вихідної допомоги в зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою згідно до положень ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-19.

Листом від 04.10.2016 в.о. голови Вінницького районного суду Вінницької області надано відповідь на заяву ОСОБА_1 в якій повідомлено про відсутність підстав видачі наказу про виплату вихідної допомоги в зв`язку з відставкою, оскільки відповідно до п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" право на отримання щомісячного довічного грошового утримання має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше 3 роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатам такого оцінювання, а ОСОБА_1 такого оцінювання не пройшла.

В подальшому, 14.08.2017 позивач звернулася до ТУ ДСА у Вінницькій області із заявою, у якій просила виплатити їй передбачену статтею 143 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" вихідну допомогу в зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Листом від 15.08.2017 №04-36/2146, ТУ ДСА у Вінницькій області повідомлено позивача, що виплата вихідної допомоги у зв'язку із виходом судді у відставку не передбачено Законом України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції чинній на момент її звільнення. Положення Закону в редакції від 02.06.2016 №1402-VІІІ не може бути застосовано до звернення ОСОБА_1, оскільки положення вказаного Закону набули чинності після прийняття Верховною Радою України постанови від 22.09.2016 про звільнення з посади судді ОСОБА_1

Одночасно, поінформовано позивача, що будь-які виплати здійснюються відповідно до наказів голови відповідного суду, як керівника бюджетної установи. Проте, до Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області не надходив наказ голови суду щодо виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги. За таких обставин територіальне управління було не в праві здійснювати виплату вихідної допомоги.

Незгода позивача з відмовами відповідачів у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з виходом судді у відставку зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції чинній на момент подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 122 Закону № 2453-VI, питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ, суддя, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Водночас Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ втратив чинність на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ.

При цьому положеннями частини 1 статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції до 01.04.2014 року) передбачалося, що суддя, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01.04.2014 року, було внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та виключено з нього статтю 136, якою передбачалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача, тобто станом на 22.09.2016 року.

В свою чергу, 30.09.2016 року набув чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, частина перша статті 143 якого визначає, що суддя, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Як попередньо встановлено судом, наказом голови Вінницького районного суду Вінницької області від 04.10.2016 року №23-к/г ОСОБА_1, як таку, що звільнена у відставку відраховано зі штату Вінницького районного суду Вінницької області з 04.10.2016 року.

Тобто на момент прийняття вказаного наказу діяла норма ч. 1 ст. 143 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, що передбачає виплату вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою судді, який вийшов у відставку.

З матеріалів справи слідує, що в.о. голови Вінницького районного суду Вінницької області видано наказ №1402-VIII про відрахування зі штату та припинення з 04.10.2016 року нарахування відповідних доплат до посадового окладу за вислугу років судді Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_1.

Тобто, станом на 30.09.2016 року позивач перебувала на посаді судді Вінницького районного суду Вінницької області. А тому, суд вважає, що на ОСОБА_1 поширюється дія норми ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов переконанння, що Вінницьким районним судом Вінницької області зроблено помилковий висновок про відсутність у ОСОБА_1 права на виплату вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, що, в свою чергу, потягло вчинення протиправних дій відповідачем 2 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті такої допомоги.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, вищого спеціалізованого суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Статтею 149 цього ж Закону передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Тобто, будь-яка виплата, у тому числі і виплата вихідної допомоги, здійснюється відповідно до наказу голови суду.

А тому, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про зобов`язання Голови Вінницького районного суду Вінницької області видати наказ про виплату позивачу вихідної допомоги шляхом зобов'язання видати наказ про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Визначаючись щодо вимоги позивача про стягнення з ТУ ДСА в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою в сумі 77 575,02 грн., суд виходив з такого.

В п. 2 ч. 3 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх судів, окрім Верховного Суду, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України здійснює Державна судова адміністрація.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Оскільки позивач працювала суддею у Вінницькому районному суді Вінницької області, саме на Територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області покладено обов`язок нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу в зв`язку з відставкою.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині шляхом зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Що стосується позовної вимоги в частині визначення розміру вихідної грошової допомоги, на яку набула права позивач, то така задоволенню не підлягає, оскільки такий розмір закріплено на законодавчому рівні та додатковому окресленню даним судовим рішенням не підлягає.

Не підлягає також задоволенню і вимога позивача в частині визнання протиправними дій ТУ ДСА у Вінницькій області щодо не нарахування та не виплати вихідної допомоги ОСОБА_1, оскільки такі нарахування та виплати здійснюються за наказом голови суду, як керівника бюджетної установи. Як уже встановлено судом, такого наказу головою Вінницького районного суду Вінницької області прийнято не було. За вказаних обставин, відповідачем 1 правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати їй вихідної допомоги станом на день звернення до ТУ ДСА у Вінницькій області із заявою про виплату вихідної допомоги від 14.08.2017.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З обставин адміністративної справи, встановлених судом, вбачається, що відповідачами повністю не доведено правомірності своїх дій, відтак частково позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Враховуючи, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Вінницького районного суду Вінницької області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Зобов'язати голову Вінницького районного суду Вінницької області видати наказ про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, Вінницького районного суду Вінницької області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв'язку із виходом у відставку у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Комар Павло Анатолійович

З оригіналом згідно.

Суддя:

Секретар: