Справа № 645/1932/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 р. Справа № 645/1932/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Бершова Г.Є.
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.
за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.08.2017 по справі № 645/1932/17
за позовом ОСОБА_1
до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова
про визнання рішення неправомірним, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова, в якому просив суд визнати протиправним дії Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м.Харкова щодо відмови у призначені пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова призначити та провести нарахування пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 10 років; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова нарахувати та виплатити пенсію відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з моменту звернення.
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2017 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова № 685а від 19.12.2016 щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Фрунзенському районі м. Харкова призначити, провести нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.11.2016.
Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального права, що діє в системі пенсійного забезпечення, просить суд скасувати постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), не перешкоджає судовому розгляду справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 15.11.2017 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 замінено відповідача у справі на Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова з Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова у зв`язку з перейменуванням останнього відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України".
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а. с. 9).
20.09.2016, після досягнення 60 років, позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова за призначенням дострокової пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 71).
19.12.2016 відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком як учаснику ліквідації Чорнобильської катастрофи 2-ї категорії згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів щодо роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 01.05.1986 по 05.05.1986.
Вважаючи незаконною таку відмову відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 . Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу з моменту звернення за призначенням пенсії.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
За наслідками розгляду справи в скороченому провадженні судом першої інстанції прийнято рішення про задоволення позову, однак колегія суддів зазначає, що судовим рішенням не встановлено жодних обставин, рішення суду не мотивовано та не містить обґрунтувань підстав його прийняття.
Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом п. 6 ч. 5 ст.183-2 КАС України у постанові, прийнятій у скороченому провадженні зазначається висновок суду про повне або часткове задоволення чи відмову у задоволенні вимог адміністративного позову з посиланням на досліджені судом докази.
Пленум Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 року № 7 в абз. 4 ч. 9 звернув увагу судів, що за приписами частини четвертої статті 183-2 КАС України за результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав ухвалює законне рішення. З огляду на вимоги частини четвертої та шостої вказаної статті постанова, прийнята у скороченому провадженні, може містити тільки вступну частину, мотивувальну частину, в якій є посилання на положення закону, яким суд керувався і на підставі яких задоволено позов, та резолютивну частину.
Щодо мотивувальної частини судового рішення, то ч. 9 зазначеного пленуму Вищого адміністративного суду України вказує на те, що суди повинні мати на увазі, що саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією.
У разі необхідності в мотивувальній частині судового рішення може міститися тлумачення правової норми, на підставі якої суд ухвалює рішення або якою керується, а також повинно зазначатися, чому суд не враховує (не застосовує) положення законодавства у разі посилання осіб на такі норми для підтвердження своїх доводів чи заперечень.
У мотивувальній частині рішення суд також повинен викласти висновки щодо розподілу судових витрат та підстави звернення рішення до негайного виконання у випадках, передбачених законодавством.
В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.
Згідно з ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.
Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов`язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов`язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією .
Також в пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (cf. "Дюлоранс проти Франції", п. 34553/97, п. 33, від 21.03.2000; "Донадзе проти Грузії", n 74644/01, пп. 32 et 35, від 07.03.2006).
Крім того, Європейський суд з прав людини у пунктах 23 та 25 Рішення "Проніна проти України" від 18.07.2006 вказав, що суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.
Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови суду першої інстанції, у судовому рішенні взагалі відсутня мотивувальна частина, а тому рішення суду першої інстанції не може вважатись обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам ст. 159 КАС України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон N 796-ХІІ) передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Статтею 55 Закону N 796-ХІІ передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менш, ніж 5 календарних днів, - пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.
Особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення для підтвердження періоду роботи надають документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зазначеній категорії осіб згідно зі ст. 65 Закону N 796-ХІІ за поданням районних державних адміністрацій Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС України, Радою Міністрів АРК, державними адміністраціями областей, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Такі посвідчення є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом N 796-ХІІ.
Так, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь в ліквідації аварії; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Тобто, основним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом N 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році підтверджена наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 5).
Також, участь позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2000 № 60, в якій зазначено про проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_3 та чітко вказано, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а саме проводив роботи з будівництва вертолітних площадок і наметового містечка, чергував на дорогах з оточення в 30-ти кілометровій зоні відчуження з 01.05.1986 по 05.05.1986 (а.с. 18).
Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22- 1 (далі по тексту - Порядок № 22-1), встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Із системного та логічного аналізу вказаного вище пункту Порядку № 22-1 можна зробити висновок, що підставою для призначення пенсії, крім довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 N 122, можуть бути або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
При цьому якщо заявником подаються інші первинні документи, то в таких довідках обов`язково мають бути зазначені період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Якщо ж особою надається довідка військової частини, в складі якої така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то сам факт надання цієї довідки, якою підтверджується участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі військової частини протягом необхідного періоду, є самостійним документом, що виключає необхідність підтвердження його іншими первинними документами.
Колегія суддів зазначає, що для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону N 796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС необхідно відповідати двом критеріям: по-перше, необхідно було відпрацювати саме в зоні відчуження, по-друге, період роботи в такій зоні повинен бути від 1 до 5 календарних днів (в залежності від періоду перебування на забрудненій радіоактивами території).
Судовим розглядом встановлено, що позивачем при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії було подано копію посвідчення учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії серії НОМЕР_1 , довідку військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2000 № 60 про участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 01.05.1986 по 05.05.1986 (а.с. 9,18).
Зі змісту військового квитка НОМЕР_4 та довідки військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2000 № 60 про участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30 - кілометровій зоні відчуження з 01 травня по 05 травня 1986 року в складі військової частини НОМЕР_2 .
У колегії суддів не виникає сумнівів в достовірності виданої довідки.
Таким чином, вказаним первинним документом підтверджено, що позивач до 1 липня 1986 року виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30 - кілометровій зоні відчуження протягом п`яти днів, що є більше ніж достатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку за критеріями, встановленими ст. 55 Закону N 796-ХІІ.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності первинних документів про виконання позивачем роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30 - ти кілометровій зоні відчуження
Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на архівну довідку Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 12.10.2016 № 10319/31-02, яка на його думку, доводить непідтвердженість участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, колегія суддів зазначає таке.
Так, згідно вказаної довідки підтвердити участь ОСОБА_1 в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС по військовій частині НОМЕР_2 за період з 01 травня по 05 травня 1986 року немає можливості, оскільки в перевірених наказах по стройовій частині за вищевказаний період відкомандирування ОСОБА_1 для ліквідації наслідків аварії не відображено.
Разом із тим, колегія суддів зазначає, що дані зазначеної архівної довідки суперечать іншим доказам у справі: так, в довідці військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2000 № 60 чітко вказано про участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 01.05.1986 по 05.05.1986; згідно іншої архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 15), вказано, що виїзди до зони відчуження не відображені, оскільки за вказаний період облік виїздів здійснювався кількісно.
Крім того, статус позивача у справі як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Харківською обласною державною адміністрацією 29.03.2000, та не заперечується відповідачем у справі.
Таким чином, враховуючи те, що позивач, звернувшись до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до ст. 55 Закону N 796-ХІІ, надав всі необхідні документи, що передбачені Порядком № 22-1, а також те, що надані документи підтверджують особливий статус позивача, а саме те, що ОСОБА_1 в період з 01.05.1986 по 05.05.1986 виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 30-ти кілометровій зоні відчуження, колегія суддів вважає, що позивач має право на призначення йому пенсії відповідно до ст. 55 Закону N 796-ХІІ зі зниженням пенсійного віку на 10 років з урахуванням заявлених позовних вимог, тобто починаючи з моменту звернення за пенсією - з 20.09.2016.
Приписами п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.
Згідно з ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм процесуального права, а тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 183-2, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова задовольнити частково.
Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.08.2017 по справі № 645/1932/17 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Індустріального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання рішення неправомірним, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова № 685а від 19.12.2016 щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язати Індустріальне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова з 29 вересня 2016 року призначити, провести нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.
Судді Ральченко І.М. Катунов В.В.
Повний текст постанови виготовлений 20.11.2017.