Справа № 819/1471/13-а
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/6316/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Керод Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство», Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.04.2017 в справі №819/1471/13-а за позовом Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

У червні 2013 року Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» (надалі - позивач, ДП «Тернопільське лісове господарство») звернулося в суд з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області в якому просить суд визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення №000021750 від 25.02.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем своєчасно нараховувався та сплачувався податок з доходів фізичних осіб, однак контролюючий орган при розрахунку податку на доходи фізичних осіб оплату поточних зобов'язань переносив на погашення заборгованості, яка встановлено податковим повідомлення-рішенням форми "Р" за № від 06.12.2012 року, яке на час періоду, що перевірявся було неузгодженим.

Таким чином, на переконання підприємства, Відповідач неправомірно а акті перевірки провів розрахунок заборгованості податку на доходи фізичних осіб шляхом зарахування поточних платежів на погашення неузгодженого податкового боргу, та відповідно неправомірним є нарахування штрафних санкцій та пені.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.04.2017 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення №000021750 від 25.02.2013 р. в частині нарахованих штрафних санкцій в розмірі 84503,10 грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем та відповідачем подані апеляційні скарги, в яких зазначають, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просять постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення відповідно про задоволення позовних вимог в повному обсязі та про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підстав ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

Тернопільською ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ДП «Тернопільське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 по 30.09.2012. За результатами перевірки складено акт перевірки від 30.01.2013 № 413/22-10/00993.

Проведеною перевіркою встановлено порушення вимог:

- пп.14.1.156, пп.14.1.175 п.14.1 ст.14, пп.54.3.5 п.54.3 ст.54, п.131.2 ст.131, пп.168.1.1, пп.168.1.2, пп.168.1.4, пп.168.1.5, пп.168.1.6 п.168.1 ст.168, пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу IV, п.1 підрозділу I розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, а саме - неперерахування до бюджету до або під час виплати доходу станом на 30.09.2012 - 166 966,20 грн податку на доходи фізичних осіб;

- пп.8.1.2 п.8.1 ст.8, пп. «а» п.19.2 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п.162.1 ст.162, п.171.1 ст.171, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме - несвоєчасна сплата податку з доходів фізичних осіб до бюджету за період з 01.07.2012 по 30.06.2012 в сумі 1 313 432,26 грн в результаті чого донараховано пеню в сумі 30 868,01 грн;

- пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме - порушення порядку заповнення розрахунку за формою №1ДФ, в результаті чого застосовано штрафну санкцію в розмірі 1020,00 грн.

На підставі Акта перевірки 25 лютого 2013 року контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення №, яким Позивачу визначено грошове зобов'язання: 166 966,20 грн. - за основним платежем та 84 503,10 грн. - штрафні санкції.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням контролюючого органу, позивач оскаржив його в адміністративному порядку, однак рішенням Державної податкової служби України у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням - рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, керувався тим, що контролюючий орган безпідставно та неправомірно застосував до платника штраф в розмірі, визначеному ст. 127 ПК України, оскільки дії позивача відповідають складу правопорушення, передбаченого ст. 126 ПК України. Щодо основної суми боргу, визначеної оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням, то така знайшла своє підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Так, як зазначено в розділі 3.5.Акта перевірки від 30.01.2013 №413/22-10/00993024 «Дотримання вимог іншого податкового законодавства. Податок з доходів фізичних осіб. Державне мито», а саме - в таблиці розрахунку повноти перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2012 - 20.09.2012 за липень, серпень, вересень 2012 року нараховано податку в сумі 238841, 87 грн (77 111, 78 грн - липень, 83127, 42 грн - серпень, 78602, 67 грн - вересень). Перераховано податку всього за вказаний період 104 574, 00 грн (33 410, 00 грн, 31310, 00 грн, 39854, 00 грн відповідно до у липні, серпні, вересні). Сума не перерахованого податку до бюджету всього становить 166 966, 20 грн (77 111, 78 грн - за липень, 83 127, 42 грн - за серпень, 6727, 00 грн - за вересень).

З аналізу наведених в акті перевірки даних вбачається, що контролюючим органом неправильно обчислено суму не перерахованого податку до бюджету, оскільки із врахуванням нарахованих та сплачених сум, така становить не 166 966, 20 грн, а 134 267, 87 грн відповідно (238 841,87-104574,00=134 267,87). Відповідач завищив суму несплаченого податку до бюджету за оскаржуваний період, оскільки відповідно до норм Податкового кодексу України змінив призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Однак таке можливо лише за наявності податкового боргу.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статі 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Згідно з п. 56.15 ст. 56 ПКУ скарга, подана із дотриманням строків, визначених п. 56.3 ст. 56 ПКУ, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні - рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків (абзац другий пп. 56.17.5 п. 56.18 ст. 56 ПКУ).

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац четвертий п 56 18 ст. 56 ПКУ).

16.12.2012 року Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення форми «Р» за № від 06.12.2012 до суду. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення -рішення № від 06.12.2012 в частині нарахованих штрафних санкцій у розмірі 418829,06 грн.

Таким чином, з урахування ч. 1 ст. 254 КАС України та абзацу четвертого п. 56.18 ст. 56 ПК України грошове зобов'язання позивача по податковому повідомленню-рішенню форми «Р» № від 06.12.2012 вважається узгодженим лише 11.10.2016 та у позивача виникає перед відповідачем податковий борг.

Як встановлено відповідачем під час перевірки, заборгованість підприємства по податку на доходи фізичних осіб становить 1 257 767,06 грн., а податкове повідомлення - рішення форми «Р» № від 06.12.2012, яке було винесене до проведення перевірки, прийняте на суму 1 259 618,47 грн, що на 1 851,41 гривень більше, ніж встановлена перевіркою заборгованість.

Таким чином, заборгованість позивача в сумі 1 257 767,06 грн на момент проведення перевірки була неузгодженою, податковий борг не виник, а тому податковий орган безпідставно за період липень-вересень 2012 року списував сплачені підприємством кошти (в розмірі 32 698,33 грн.) за даний період в погашення заборгованості за попередні періоди.

Зважаючи на наведене, податкове повідомлення-рішення №000021750 від 25.02.2013 року є протиправним в частині визначення суми грошового зобов'язання за основним платежем, оскільки позивачем за липень-вересень 2012 року нараховано 238 841,87 грн податку на доходи фізичних осіб, за даний період позивачем сплачено податку на доходи фізичних осіб до бюджету у розмірі 104 574 грн, таким чином, сума несплаченого податку за даний період становить 134 267, 87 грн, а не 166 966,20 грн.

Зазначене вище свідчить про те, що суд першої інстанції, взявши до уваги акт перевірки, на підставі якого винесене податкове повідомлення - рішення, не перевірив правильність визначення суми основного зобов'язання, що призвело до помилкових висновків щодо правомірності такого рішення в цій частині.

Щодо застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 84 503, 10 грн, колегія суддів погоджується з наступними висновками суду першої інстанції.

Відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків передбачена ст.126 ПК України, а за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати ст. 127 ПК України).

Відповідно до ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Вказане правопорушення полягає у виконанні платником податків обов'язку щодо сплати узгодженої суми грошового зобов'язання після закінчення встановлених ПК України строків їх сплати, тобто таке порушення може мати місце, якщо контролюючий орган встановить, що платник податків сплатив узгоджене грошове зобов'язання, але несвоєчасно.

Згідно із ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення ст. 127 ПК України встановлено як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст. 126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Аналогічна правова позиція висловлено у постанові Верховного суду України від 10.11.2015 року у справі № 813/6793/13-а.

Позивачем допущено порушення податкового законодавства в частині несплати суми узгодженого грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у строки, встановлені ПК України для місячного податкового періоду, що відповідає складу правопорушення, передбаченому ст.126 ПК України.

Однак, Відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення -рішення визначено розмір штрафу на підставі ст. 127 ПК України, тобто за ненарахування, неутримання та/або несплату податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення №000021750 від 25.02.2013 і в частині нарахованих штрафних санкцій в розмірі 84 503,10 грн є протиправним.

Оскільки колегією суддів встановлено невідповідність визначеної контролюючим органом суми основного зобов'язання по сплаті податку на доходи фізичних осіб, а також безпідставність застосування до позивача штрафних санкцій відповідно до ст. 127 ПК України, оскаржуване податкове повідомлення - рішення №000021750 від 25.02.2013 слід визнати протиправним та скасувати.

Апеляційним судом враховано також позицію Верховного Суду України, яка полягає в тому, що суд не може підмінити державний орган, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Апелянт - позивач у встановленому законом порядку довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» задовольнити.

Скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.04.2017 в справі №819/1471/13-а та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №000021750 від 25.02.2013.

Присудити на користь Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» 4817, 40 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Постанова набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя М. В. Костів
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено 20.11.2017.