Справа № 804/2375/17
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 р. Справа № 804/2375/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Ш» № від 28.03.2017 року про встановлення граничного строку сплати суми грошового зобовязання з єдиного податку з фізичних осіб, відповідно до якого нараховану штрафну (фінансову) санкцію у сумі 16787,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області за результатами перевірки було складено акт №1114/04-36-13-02/НОМЕР_1 від 22.02.2017р. «Про результати камеральної перевірки ОСОБА_1 з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобовязання з єдиного податку за 2015 рік», на підставі висновків акту було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 28.03.2017 року, яким визначено суму штрафних санкцій у розмірі 16787,54 грн. Позивач вказав, що податкове повідомлення - рішення є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки не відповідають чинному законодавству та прийняті на підставі хибних висновків, до яких дійшли ревізори Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області в ході проведення перевірки. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити..

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі та зазначив, що додаткових пояснень та доказів, відмінних від тих, що містяться у матеріалах справи не має, проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечує.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, надіслав заперечення проти позову у яких зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, на підставі та в межах повноважень контролюючого органу.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Кодексу платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

З матеріалів справи вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1, являється платником третьої групи спрощеної системи зі ставкою єдиного податку у розмірі 5% доходу.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було проведено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з єдиного податку за 2015 року.

За результатами перевірки було винесено Акт про результати камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобовязання з єдиного податку за 2015 рік від 22 лютого 2017 року №1114/04-36-13-02/НОМЕР_1.

Не погоджуючись з актом перевірки від 22 лютого 2017 року №1114/04-36-13-02/НОМЕР_1, позивачем було направлено до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області заперечення на вказаний акт, однак дане заперечення було залишене без розгляду.

На підставі, вказаного акту податковим органом було винесене податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 28.03.2017 року яким встановлено порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з Єдиного податку з фізичних осіб, визначеного пунктом 295.3 статті 295 Податкового Кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 року та на підставі ст. 126 глави 11 розділу II Податкового Кодексу України за затримку на 41 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 83937,70 грн. та зобов'язано позивача сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 16787,54 грн.

У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок, відповідно до вимог цього Кодексу, а також, перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд зазначає про необґрунтованість доводів позивача щодо проведення перевірки після закінчення термінів, оскільки у даному випадку проведена перевірка своєчасності сплати узгодженого грошового зобов'язання, а не самостійно обчисленої та поданої платником податкової звітності, у зв'язку із чим в такому випадку застосовуються строки давності, визначені статтею 102 Податкового кодексу України.

Крім того, позивачем було зазначено, що подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, де було помилково зазначено іншу суму податкового зобовязання, було виключено фактичним коригуванням податкової декларації за 2015 рік.

Згідно пункту 295.3 статті 295 Податкового Кодексу платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як вбачається з п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Враховуючи вищезазначені норми закону суд приходить до висновку, що відповідальність за виправлення інформації податкових декларацій в частині зміни розміру податкових зобов'язань наступає тільки в разі подання уточноючої податкової декларації в зв'язку з виявленням факту заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів. В разі ж завищення податкових зобов'язань в податкових деклараціях та фактичної сплати суб'єктом господарювання податків в розмірах, визначених ПК України, відповідальність платника податків не наступає.

Судом встановлено, що відповідно до платіжних доручень за 2015 рік № 246 від 13.02.2015 року в сумі 6832,40грн.; № 265 від 18.03.2015 року в сумі 3145,70 грн.; № 280 від 17.04.2015 року в сумі 15 970, 72 грн.; № 297 від 15.05.2015 року в сумі 13619,97 грн., № 310 від 19.06.2015 року в сумі 8457,70 грн.; № 325 від 17.07.2015 року в сумі 18 233,29 грн.; № 340 від 18.08.2015 року в сумі 6736,88 грн.; № 355 від 10.09.2015 року в сумі 18183,12 грн.; № 369 від 07.10.2015 року в сумі 12186,66 грн.; № 380 від 06.11.2015 року в сумі 11504,00 грн.; № 395 від 14.12.2015 року у сумі 12187,39 грн.; № 406 від 20.01.2016 року в сумі 24384,96 грн., позивачем було повно та своєчасно сплачено суми податкового зобов'язання з єдиного податку за 2015 рік.

У даному випадку, при виявленні помилки мало місце завищення податкового зобов'язання в податковій звітності внаслідок помилки, при фактичній сплаті єдиного податку в повному обсязі та своєчасно.

Отже, позивач, виконав приписи наведених вище норм ПК України, виявивши помилку в раніше поданій ним податковій декларації, самостійно надав уточнюючі розрахунки до них, однак відповідач безпідставно нарахував штрафні санкції платнику єдиного податку, який в повній мірі вчасно сплачував податок в розмірі належному до сплати.

Таким чином, відповідач при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень діяв не на підставі, не в спосіб, що передбачені законами України, та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. ч. 1,3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено повністю, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем фізичною особою-підприємцем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 640,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № 0.0.739436942.1 від 05.04.2017 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 640,00 грн. підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № від 28.03.2017 року.

Присудити здійснені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень), що документально підтверджується квитанцією № 0.0.739436942.1 від 05.04.2017 року за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2