Справа № 161/11753/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10704/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 161/11753/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №2 Ковельського ВП ГУНП ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП №2 Ковельського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач просив визнати протиправною і скасувати постанову відповідача в справі про адміністративне правопорушення серії БР №801442 від 23 липня 2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки повторної неявки його у судове засідання не було, що підтверджується матеріалами справи, а відкладення розгляду справи за його клопотаннями мало місце 28.08.2017 та 03.10.2017 з підстав відсутності його в судовому засіданні з поважних причин, про що суд було повідомлено належним чином.

Апелянт просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2017 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Оскільки клопотань від осіб, які беруть участь у справі та які належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про розгляд справи за їх участю не поступило, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних в ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що оскільки позивач, будучи повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи в судове засідання повторно не зявився, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про поважні причини неявки позивача в судове засідання, не забезпечив явку свого представника, від нього не надійшла заява про слухання справи за його відсутності, тому прийшов до висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції , при цьому враховує таке.

Наслідки неприбуття в судове засідання особи, яка бере участь у справі встановлені статтею 128 КАС України, згідно з частиною 3 якої, у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зазначена процесуальна норма кореспондується з п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України, якою встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у попереднє судове засідання чи у судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

З наведеного випливає, що залишення позовної заяви без розгляду на підставі вказаної статті можливе за таких умов: повідомлення позивача належним чином про судовий розгляд, відсутність поважних причин неприбуття позивача або відсутність інформації про такі причини, відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Неприбуття в судове засідання позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, є повторним, коли ні позивач, ні його представник вдруге не прибули на розгляд справи і в суду є достовірні докази про те, що обидва рази позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Таким чином, підставою для залишення позовної заяви без розгляду є повторне неприбуття позивача без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття.

Як видно з матеріалів справи, позивач звертався до суду з заявами про відкладення розгляду справи, які задовольнялися судом.

В судове засідання, яке було призначено на 28 серпня 2017 року на 11 год. 30 хв., позивач не зявився, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Поважними причинами неявки в судове засідання позивач зазначив, що тільки 27.08.2017 він повернувся із-за кордону у звязку з перебуванням у відпустці. Також позивач вказував, що бажає скористатись правом на правову допомогу та бажає взяти безпосередню участь у розгляді даної справи із представником.

Про наступне судове засідання, призначене на 03 жовтня 2017 року, сторони були повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Позивач в судове засідання не зявився, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Причинами неявки в судове засідання позивач зазначив те, що 03.10.2017 перебував в службовому відрядженні в м. Києві, що підтверджується копією наказу ПП «КАСАТКА УК» від 02.10.2017 №6. Також зазначив, що станом на день проведення судового засідання не зможе забезпечити участь свідків під час слухання справи.

Проте, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо недотримання позивачем вимог ст. 49 КАС України щодо добросовісного користування належними правами .

Згідно з ч. 2 ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Статтею 10 КАС України передбачено, що усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

При вирішенні суто процесуальних питань, колегія суддів звертає увагу на те, що як зазначено в §§ 62 і 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі Miroпubovs та інші проти Латвії, поняття «зловживання», згідно з п. 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід розуміти у звичайному значенні, яке визнається загальною теорією права - тобто як шкідливе здійснення особою права для інших цілей, ніж ті, для яких його призначено. Таким чином, зловживанням є таке поводження позивача, яке явно суперечить цілям права на індивідуальне звернення і перешкоджає належній роботі суду або належному перебігу провадження.

Також, вважається зловживанням той факт, коли заявник неодноразово подає до суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, яку він подавав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (рішення Європейського суду з прав людини у справах M. проти Сполученого Королівства та Philis проти Греції).

Зловживання процесуальними правами можна визначити таким чином: це особлива форма процесуального правопорушення, тобто умисні несумлінні дії учасників процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення субєктивних процесуальних прав і вчиняються лише з видимістю реалізації таких прав, які поєднуються з обманом відносно відомих обставин справи, з метою обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, які беруть участь у справі, а також з метою перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справи, що тягне застосування заходів адміністративного примусу.

Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат (наприклад, відкласти судове засідання, добитися зупинення провадження у справі тощо), вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими повязується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер.

Разом з тим, якщо певна поведінка дозволена процесуальним законом, то немає жодних підстав розцінювати її як зловживання правом.

У даній справі, позивач двічі не прибув у судове засідання і поважність причин неявки підтверджена.

За таких обставин, судом першої інстанції, всупереч вимогам ст. 155 КАС України, помилково було визнано, що позивач повторно без поважних причин не зявився в судове засідання 03.10.2017, а відтак висновки суду про залишення адміністративного позову без розгляду є помилковими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, що зумовлює її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 199, ст. 204, ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 161/11753/17 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5