Справа № 381/3752/16-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 381/3752/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Чернишова Є.Ю. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Безименної Н.В.,

суддів Аліменка В.О. та Кучма А.Ю.,

за участю секретаря Цюпка Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Фастівської міської ради, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року позивач звернулась в Фастівський міськрайонний суд Київської області з позовом до Фастівської міської ради, третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2017 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Фастівського міськрайонного суду Київської області. На думку апелянта, оскаржувана ухвала винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що даний спір виник не з приводу земельного спору між позивачем та будь-якою іншою фізичною особою, а тому підлягає розгляду виключно в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в позові просила: визнати протиправним рішення відповідача щодо передання земельної ділянки по АДРЕСА_1, для будівництва торгівельного павільйону громадянці ОСОБА_3 або іншим особам, які використовують цей павільйон;

визнати протиправною бездіяльність Фастівської міської ради щодо нездійснення функцій, передбачених статтею 12 Земельного кодексу України, а саме нездійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства та незастосування заходів, які полягають в обмеженні, тимчасовій забороні (зупиненні) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства, у відношеннях щодо передання земельної ділянки по АДРЕСА_1, для будівництва торгівельного павільйону та його подальшої експлуатації;

зобов'язати відповідача виконати приписи, вказані в статті 12 Земельного кодексу України і заборонити (зупинити) використання земельної ділянки по АДРЕСА_1, громадянці ОСОБА_3 або іншим особам, які використовують цей павільйон.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1ч. 2 ст. 2 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, у тому числі, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.03.2013 № 1122978 земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є приватною власністю позивача (а.с. 7-8). Також, ОСОБА_2 є власником 1/2 частки житлового будинку, розташованого на зазначеній земельній ділянці кадастровий номер: НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1124776 від 12.03.2013 (а.с. 9-10).

12.04.2013 між ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_6 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого Продавець передає у власність Покупцю, а Покупець приймає земельну ділянку площею 0,0089 гектарів, в зовнішніх межах згідно з планом, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 та зобов'язується сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених договором (а.с. 81). Договір посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за номером № 126.

Рішенням Фастівської міської ради від 18.04.2014 № 4/60-LII-VI затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0, 0089 га для будівництва і обслуговування будівель торгівлі гр. ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 та зобов'язано громадянку ОСОБА_6 здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0089 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_1, у відповідності до чинного законодавства (а.с. 36).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.04.2013 № 2359249 ОСОБА_6 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0089 га (а.с. 82).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те. що спір у даній справі стосується права власності фізичної особи на земельну ділянку, яке підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, тобто цивільного права щодо володіння і користування земельною ділянкою, яка передана у власність фізичній особі оскаржуваним рішенням відповідача.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Така ж сама правова позиція була викладена в постановах Верховного суду України від 04.11.2015 № 21-3296а15, від 09 лютого 2016 року № 21-5465а15 від 22 листопада 2015 року № 532/15/15-а та від 26 квітня 2016 року у справі № 1705/1156/2012.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212 та 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 20 листопада2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма