Справа № 815/5596/17
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5596/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 год. 00 хв.

16 листопада 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

судді Бжассо Н.В.,

судді Катаєвої Е.В.,

за участю секретаря Куща М.О.,

За участю сторін:

представника Позивача ОСОБА_1,

представника Відповідача Сікорського Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною постанову про арешт майна боржника від 04.04.2013 року, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому позивач просить: визнати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Унгуряну С.І. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену 04.04.2013р. в рамках виконавчого провадження № 36924793, протиправною в частині накладення арешту на земельну ділянку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, кадастровий номер: НОМЕР_2; скасувати її в цій частині та зобов'язати Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт та заборону відчуження вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Унгуряну С.І. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена 04.04.2013р. в рамках виконавчого провадження № 36924793 є протиправною в частині накладення арешту на земельну ділянку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, (кадастровий номер: НОМЕР_2), оскільки зазначена земельна ділянка є власністю позивача на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.05.2009р. та не належить боржнику.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що постановою головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДФС України ОСОБА_5 від 06.08.2014 року було закінчено виконавче провадження та припинено чинність арешту майна боржникат та скасовано інші заходи примусового виконання рішення .

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

04.04.2013р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Унгуряну С.І. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках ВП № 36924793, якою, зокрема, накладено арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, (кадастровий номер: НОМЕР_2) (а.с. 11-13).

До Державного реєстру прав внесено запис про обтяження №6235027 від 05.07.2014р. щодо об'єкта нерухомого майна - земельної ділянки розташованої за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, кадастровий номер: НОМЕР_2. Особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_6 (а.с. 25-26).

Вважаючи протиправною вищезазначену постанову в частині накладення арешту на земельну ділянку, що належить їй на праві власності, позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» №606 -XIV від 21.04.1999р. (чинним, на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За приписами ч.ч.3, 4 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом. Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що у разі звернення стягнення на земельну ділянку у державного виконавця був законодавчо встановлений обов'язок встановити належність такого майна боржнику на праві власності шляхом подання запиту до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, виконавче провадження № 36924793 здійснювалось з примусового виконання виконавчого листа № 1522/24063/12, виданого 22.02.2013р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Марфін банк» заборгованості за кредитним договором. Боржником у виконавчому провадженні зазначено ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Підставою для визначення майна на яке накладено арешт став лист ПАТ «Марфін Банк» від 19.03.2013 року (а.с. 61-62). При цьому, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази вчинення будь-яких дій державним виконавцем відносно встановлення відповідності вказаної в листі ПАТ «Марфін Банк» інформації, зокрема, відсутні докази належності земельної ділянки за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1 загальною площею 0,080 га (кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2 саме боржнику ОСОБА_6.

Судом встановлено, що 08.05.2009р. між ОСОБА_8, ОСОБА_9 (продавці) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,080 га, розташованої за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, село Фонтанка, вул. Рибацька, 90, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 08.05.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та витягу з Державного реєстру правочинів (а.с. 14-17).

Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку містить відповідний запис нотаріуса про перехід права власності до ОСОБА_3 з відповідною відміткою про реєстрацію цивільно-правових угод Фонтанської сільської ради за № 38 від 27.08.2009 р. (а.с. 18-19).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_3 (а.с. 20-22).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не є боржником за виконавчим провадженням № 36924793, остання не пов'язана з боржником у виконавчому провадженні з ОСОБА_6, рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 1522/24063/12 не породжує для неї жодних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2014р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_5 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 36924793 (а.с.69-70), в якій зокрема зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

При цьому, згідно з вказаною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, зазначено про направлення копії постанови сторонам, до відповідних реєструючих установ, до суду що видав виконавчий документ.

Проте у постанові про закінчення виконавчого провадження від 06.08.2014 року не зазначено переліку майна, арешт якого припинено, як того вимагають приписи ч. 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження».

Окрім того, судом за власною ініціативою було зроблено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна та встановлено, що на теперешній час не припинено арешт нерухомого майна - земельної ділянки за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, вулиця Рибацька,земельна ділянка,90 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції ЗУ №606 -XIV від 21.04.1999р. державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно ч.3 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції ЗУ №606 -XIV від 21.04.1999р. з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Аналогічні положення містяться у ч.8 ст. 48, ч.3 ст. 59 чинного на теперішній час Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід'ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.

Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права; 3) інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень.

У разі відсутності відкритого на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

Після відкриття на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомості станом на 27.10.2017р. міститься запис про обтяження №6235027 від 05.07.2014р. щодо об'єкта нерухомого майна - земельної ділянки розташованої за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, кадастровий номер: НОМЕР_2. Особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_6 (а.с. 25-26)

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем той факт, що обтяження на земельну ділянку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, кадастровий номер: НОМЕР_2, яка належить позивачу на праві приватної власності, накладено неправомірно.

Згідно ч.8 ст. 48 Закону № 1404-VIII виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч.3 ст. 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відтак, суд зазначає, що даний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 04.04.2013р., винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Унгуряну С.І. при примусовому виконанні виконавчого провадження № 36924793 в частині накладення арешту на земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, кадастровий номер: НОМЕР_2; зобов'язання Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт та заборону здійснювати відчуження стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, кадастровий номер: НОМЕР_2. Що стосується позовної вимоги в частині скасування постанови від 04.04.2013 року в рамках виконавчого провадження № 36924793, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на те, що постановою про закінчення виконавчого провадження від 06.08.2014 року припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною постанову про арешт майна боржника від 04.04.2013 року, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 04.04.2013р., винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Унгуряну С.І. при примусовому виконанні № 36924793 в частині накладення арешту на земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, (кадастровий номер: НОМЕР_2).

Зобов'язати Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт та заборону здійснювати відчуження стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, (кадастровий номер: НОМЕР_2).

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.11.2017 року.

Головуючий суддя О.М. Тарасишина

Суддя Н.В. Бжассо

Суддя Е.В. Катаєва