Справа № 802/971/17-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

08 листопада 2017 р. Справа № 802/971/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представників сторін:

позивача: Клименка Д.С.,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці адміністративну справу за позовом

виконувача обов'язків керівника Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області

до Богданівської сільської ради Липовецького району Вінницької області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення 1 сесії 7 скликання від 03.11.2015 року Богданівської сільської ради Липовецького району,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом виконувача обов'язків керівника Немирівської місцевої прокуратури до Богданівської сільської ради Липовецького району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення 1 сесії 7 скликання від 03.11.2015 року Богданівської сільської ради Липовецького району.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2, перебуваючи на посаді сільського голови Богданівської сільської ради Липовецького району Вінницькій області, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування 9 рангу 4 категорії, відповідно до рішення 1 сесії 7 скликання Богданівської сільської Ради від 03.11.2015, тобто особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, не повідомила депутатів Богданівської сільської ради про наявність реального конфлікту інтересів під час здійснення своїх повноважень.

Зокрема, на 1 сесії 7 скликання Богданівської сільської ради, яка відбулось 03.11.2015 при розгляді питання №5 сесії "Про оплату праці та присвоєння чергового рангу сільському голові". ОСОБА_2, яка особисто була присутня на сесії, як голова сільської ради, обговорювала дане питання, та приймала участь у голосуванні під час прийняття рішення, проте, не повідомила особисто про наявний реальний конфлікт інтересів.

Вважаючи, що вказане рішення прийнято в умовах реального конфлікту інтересів, та маючи на меті усунення негативних наслідків вчинення корупційного діяння, виконувач обов'язків керівника Немирівської місцевої прокуратури звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у справі, суд встановив наступне.

Так, ОСОБА_2, перебуваючи на посаді сільського голови Богданівської сільської ради Липовецького району Вінницькій області, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування 9 рангу 4 категорії, відповідно до рішення 1 сесії 7 скликання Богданівської сільської ради від 03.11.2015, тобто особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, не повідомила депутатів Богданівської сільської ради про наявність реального конфлікту інтересів під час здійснення своїх повноважень.

На 1 сесії 7 скликання Богданівської сільської Ради, яка відбулось 03.11.2015 при розгляді питання №5 сесії "Про оплату праці та присвоєння чергового рангу сільському голові", ОСОБА_2, обговорювала дане питання, та приймала участь у голосуванні під час прийняття рішення. На 1 сесії 7 скликання Богданівської сільської ради ОСОБА_2 не повідомила про наявний конфлікт інтересів.

Представником позивача також зазначено, що постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 24.03.2017 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 5100 грн.

На виконання п.3 рішення "Про оплату праці та присвоєння чергового рангу сільському голові ОСОБА_2." від 03.11.2015 ОСОБА_2 присвоєно черговий 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах четвертої категорії посад. Разом із цим, згідно з довідкою ОСОБА_2 за присвоєння їй чергового 9 рангу, починаючи з листопада 2015 року по квітень 2017 року, нараховано та виплачено грошові кошти на загальну суму 1574,61 грн.

Стаття 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Правовий статус місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі, а також в Автономній Республіці Крим визначається Конституцією України та цим Законом з особливостями, передбаченими законами про міста Київ і Севастополь. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ст. 12-1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посадові особи місцевого самоврядування зобов'язані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України "Про запобігання корупції".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про запобігання корупції" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання корупції" реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

До суб'єктів на яких поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції", зокрема відносяться народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови ( пп. Б п.1 ч.1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції").

Запобігання та врегулювання конфлікту інтересів визначено стаття 28 Закону України "Про запобігання корупції", зокрема в ч. 1 вказаної статті зазначено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не можуть прямо чи опосередковано спонукати у будь-який спосіб підлеглих до прийняття рішень, вчинення дій або бездіяльності всупереч закону на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб ( ч. 2 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції").

У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов'язана звернутися за роз'ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі, якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону (ч. 5 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції").

Стаття 35 Закону України "Про запобігання корупції" визначає, що правила врегулювання конфлікту інтересів в діяльності Президента України, народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, суддів Конституційного Суду України та суддів судів загальної юрисдикції, голів, заступників голів обласних та районних рад, міських, сільських, селищних голів, секретарів міських, сільських, селищних рад, депутатів місцевих рад визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів. У разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом. Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу. У разі якщо неучасть особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу, у прийнятті рішень цим органом призведе до втрати правомочності цього органу, участь такої особи у прийнятті рішень має здійснюватися під зовнішнім контролем. Рішення про здійснення зовнішнього контролю приймається відповідним колегіальним органом.

Відповідно до ст. 74. Закону України "Про місцеве самоврядування" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із ч. 1 ст.67 Закону України "Про запобігання корупції" визначено, що нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

Водночас, ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Суд вважає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначений законом компетенції органу який видав цей акт. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто, є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачене законодавством.

Як встановлено матеріалами справи, спірне рішення прийнято відповідачем з порушення встановленої процедури.

В силу п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч.1 ст. 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вказаних обставин, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення 1 сесії 7 скликання Богданівської сільської ради від 03 листопада 2015 року "Про оплату праці та присвоєння чергового рангу сільському голові ОСОБА_2".

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя Секретар