Справа № 811/1020/17
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року № 811/1020/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві справу за адміністративним позовом ТОВ «УкрАгроКом» до ГУ ДКС у Кіровоградській області, ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та стягнення компенсації відсоткової ставки за кредитами, -

в с т а н о в и в:

ТОВ УкрАгроКом звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України, ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації та Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, що виявилося у невиконанні наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 632 від 19 жовтня 2012 року та № 807 від 24 грудня 2012 року щодо перерахування ТОВ УкрАгроКом часткової компенсації відсоткової ставки за кредитами в розмірі 3059828,00 грн;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ УкрАгроКом 3059828,00 грн. компенсації відсоткової ставки за кредитами.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.06.2017 справу передано на розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12.06.2017 відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою цього ж суду від 21.07.2017 адміністративну справу № 811/1020/17 передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.08.2017 року дану справу прийнято до провадження та призначено до попереднього судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства аграрної політики та продовольства України, що виявилося у невиконанні наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 632 від 19 жовтня 2012 року та № 807 від 24 грудня 2012 року щодо перерахування товариству з обмеженою відповідальністю УкрАгроКом часткової компенсації відсоткової ставки за кредитами в розмірі 3059828,00 грн. закрито.

Позивачем 29.09.2017 подано до суду клопотання про зміну позовних вимог, в якому він просить:

- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації та Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, що виявилося у невиконанні наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 632 від 19 жовтня 2012 року та № 807 від 24 грудня 2012 року щодо перерахування товариству з обмеженою відповідальністю УкрАгроКом часткової компенсації відсоткової ставки за кредитами в розмірі 3059828,00 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації на користь ТОВ УкрАгроКом 3059828,00 грн. компенсації відсоткової ставки за кредитами.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами конкурсу обласної конкурсної комісії з визначення субєктів господарювання агропромислового комплексу для надання їм права на часткову компенсацію відсоткової ставки за залученими кредитами та лізинговими платежами Кіровоградської обласної державної адміністрації від 30 серпня 2012 року ТОВ «УкрАгроКом» отримало право на часткову компенсацію відсоткової ставки за кредитом (позикою) відповідно до ДУ № 3 до ДУ № 8 від 18.01.2011 до ГУ № 420/003 від 21.04.2010, укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк» , терміном користування 11 місяців, за рахунок державного бюджету, на умовах Порядку використання, передбачених у державному бюджеті для здійснення фінансової підтримки підприємств агропромислового комплексу через Механізм здешевлення кредитів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 року № 794, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діє на дату нарахування відсотків за користування кредитом.

Відповідно до довідки про отримання права на часткову компенсацію відсоткової ставки за залученим короткостроковим кредитом (позикою) за рахунок коштів державного бюджету у 2012 році від 30 серпня 2012 року реєстраційний № 5/18 розрахунковий розмір компенсації ТОВ „УкрАгроКом" на 2012 бюджетний рік для здешевлення за короткостроковим кредитом складає 4 270 047,81грн.

Наказом від 19.10.2012 року № 632 та від 24.12.2012 року № 807 „Про затвердження розподілів бюджетних коштів, передбачених для надання державної підтримки суб'єктам господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів" Міністерство аграрної політики та продовольства України затвердило Розподіл бюджетних коштів, передбачених для надання державної підтримки суб'єктам господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів між підприємствами-позичальникам, відповідно до якого для виплати суб'єктам агропромислового комплексу Кіровоградської області передбачені кошти в загальному розмірі 9 222 468 грн. та 6 320 763,00 грн., в тому числі для виплати ТОВ „УкрАгроКом" - 3 059 828,00 грн.

Однак, на теперішній час заборгованість позивачу не перехована.

Сторони до судового засідання не зявилися, надали суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Так, за результатами конкурсу обласної конкурсної комісії з визначення субєктів господарювання агропромислового комплексу для надання їм права на часткову компенсацію відсоткової ставки за залученими кредитами та лізинговими платежами Кіровоградської обласної державної адміністрації, додаток № 4 до протоколу № 2 від 30 серпня 2012 року ТОВ «УкрАгроКом» отримало право на часткову компенсацію відсоткової ставки за кредитом (позикою) відповідно до ДУ № 3 до ДУ № 8 від 18.01.2011 до ГУ № 420/003 від 21.04.2010, укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк», терміном користування 11 місяців, за рахунок державного бюджету, на умовах Порядку використання, передбачених у державному бюджеті для здійснення фінансової підтримки підприємств агропромислового комплексу через Механізм здешевлення кредитів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 року № 794, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діє на дату нарахування відсотків за користування кредитом.

Відповідно до довідки про отримання права на часткову компенсацію відсоткової ставки за залученим короткостроковим кредитом (позикою) за рахунок коштів державного бюджету у 2012 році від 30 серпня 2012 року реєстраційний № 5/18 розрахунковий розмір компенсації ТОВ „УкрАгроКом" на 2012 бюджетний рік для здешевлення за короткостроковим кредитом складає 4 270 047,81 грн.

Наказом від 19.10.2012 року № 632 та від 24.12.2012 року № 807 „Про затвердження розподілів бюджетних коштів, передбачених для надання державної підтримки суб'єктам господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів" Міністерство аграрної політики та продовольства України затвердило Розподіл бюджетних коштів, передбачених для надання державної підтримки суб'єктам господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів між підприємствами-позичальникам, відповідно до якого для виплати суб'єктам агропромислового комплексу Кіровоградської області передбачені кошти в загальному розмірі 9 222 468, 00 грн. та 6 320 763,00 грн., в тому числі для виплати ТОВ „УкрАгроКом" - 3 059 828,00 грн.

На день подачі позову загальна сума невиплаченої компенсації позивачу становить 3 059 828,00 грн. , що підтверджується довідкою департаменту агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації про кредиторську заборгованість від 13.04.2017 № 286/01-42/11/1.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті для часткової компенсації відсоткової ставки за залученими підприємствами агропромислового комплексу у банках, у тому числі іноземних, коротко-, середньо- та довгостроковими кредитами, визначений Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті, для здійснення фінансової підтримки суб'єктів господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів та компенсації лізингових платежів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 року № 794 (далі - Порядок № 794).

Відповідно до п.6 Порядку № 794 в редакції, чинній на час існування спірних відносин, з метою визначення переліку суб'єктів господарювання агропромислового комплексу для отримання права на компенсацію за кредитами та лізинговими платежами обласні держадміністрації утворюють конкурсні комісії.

Згідно п. п. 8 і 10 Порядку № 794 для отримання права на компенсацію сільськогосподарські підприємства подають до конкурсних комісій заявку та інші, передбачені цим Порядком, документи. Конкурсні комісії розглядають подані документи та у разі прийняття позитивного рішення визначають річну суму компенсації для кожного позичальника в межах строку дії кредитного договору, видають відповідну довідку позичальнику та включають його до реєстру позичальників, які мають право на отримання компенсації за кредитами, який щомісяця до 5 числа наступного періоду подають до комісії Мінагрополітики.

Пунктом 12 Порядку №794 передбачено, що позичальники, включені до реєстру позичальників, які мають право на отримання компенсації, подають щомісяця до 7 числа наступного періоду довідку, видану банком-кредитором або обслуговуючим банком, про суму фактично сплачених позичальником відсотків за користування кредитом чи позикою за відповідний період з визначенням суми, що підлягає відшкодуванню позичальнику за рахунок бюджетних коштів, до головних управлінь агропромислового розвитку держадміністрацій. У свою чергу, головні управління агропромислового розвитку обласних держадміністрацій подають щомісяця до 10 числа наступного періоду Мінагрополітики реєстр позичальників із зазначенням сум нарахованих та сплачених відсотків для надання компенсації за фактично сплачені відсотки за залученими кредитами за відповідний період з визначенням суми, що підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних коштів.

Відповідно до п. 1-1 Порядку №794 головним розпорядником бюджетних коштів і відповідальним виконавцем відповідної бюджетної програми є Мінагрополітики.

Повноваження головного розпорядника бюджетних коштів визначені ст. 22 Бюджетного Кодексу України.

Відповідно до ч. 5 цієї статті в редакції, чинній на час існування спірних відносин, головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема: отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України; розробляє та затверджує паспорти бюджетних програм і складає звіти про їх виконання, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі тощо.

Відповідно до п.13 Порядку № 794 Мінагрополітики здійснює розподіл коштів між підприємствами-позичальниками у міру надходження реєстрів, поданих конкурсними комісіями в межах виділених асигнувань відповідно до затверджених пріоритетів пропорційно визначеній потребі в компенсації і протягом п'яти днів доводить його до головних управлінь агропромислового розвитку обласних держадміністрацій.

За змістом п.14 Порядку №794 Мінагрополітики спрямовує бюджетні призначення головним управлінням агропромислового розвитку обласних держадміністрацій, які на підставі рішення комісії Мінагрополітики подають до головних управлінь Казначейства реєстр підприємств і платіжні доручення на виплату компенсації шляхом перерахування коштів на поточні рахунки позичальників.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами (ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України).

Як слідує з заперечень відповідача ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської ОДА та матеріалів справи, відповідно до пункту 2.1 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 року № 309, головним управлінням агропромислового розвитку облдержадміністрації були подані:

реєстр бюджетних зобовязань (одержувачів бюджетних коштів) від 13 грудня 2012 року № 1;

реєстр бюджетних фінансових зобовязань (одержувачів бюджетних коштів) від 13 грудня 2012 року № 1, в межах бюджетних асигнувань, установлених Кошторисом на 2012 рік (зі змінами).

У головному управлінні державної казначейської служби України в Кіровоградській області 21 грудня 2012 зазначені реєстри були зареєстровані та взяті на облік.

У подальшому платіжні доручення не були прийняті до виконання відповідно до підпункту з) п. 12.8 Порядку обслуговування Державного бюджету за видатками та операціями з надання та повернення кредитів, наданих за рахунок коштів Державного бюджету, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2011 року № 1223, у звязку із відсутністю відкритих асигнувань.

Відповідно до виписки Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області на рахунку № 3226 асигнування у сумі 15 560 832,00 грн. були відкриті 27 грудня 2012 року.

Отже, суд звертає увагу, що кошти, передбачені Законом України „Про Державний бюджет України на 2012 рік" та розподілом асигнувань Мінагрополітики для виплати суб'єктам агропромислового комплексу Кіровоградської області компенсації за залученими кредитами, у тому числі для виплати ТОВ „УкрАгроКом" 3 059 828, 00 грн., надійшли в розпорядження Головного управління агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації в повному обсязі.

Посилання відповідача ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської ОДА, що виписка з рахунку відкритих асигнувань за узагальненими показниками була роздрукована та надана Казначейству наступного робочого дня після зарахування асигнувань, тобто 28.12.2012 року, а враховуючи те, що для оплати платіжних доручень необхідно напередодні замовити необхідну суму коштів, подане ОСОБА_1 платіжне доручення на оплату компенсації по кредиту передбачених ТОВ «УкрАгроКом» 3 059 828,00 грн. залишилось неоплаченим, суд оцінює критично, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на обґрунтування даного твердження.

Крім того, як слідує з письмових заперечень відповідача ГУ ДКС України у Кіровоградській області, Казначейство не може підтвердити чи спростувати наявність чи відсутність платіжного доручення, яке надавалося на оплату відносно позивача, оскільки відповідно до п. 2.6. Порядку № 309 документи, що підтверджують факт узяття бюджетного зобовязання та/або бюджетного фінансового зобовязання повертаються розпоряднику.

Також суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України передбачено, що при виконанні Державного бюджету застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів, яке передбачає розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів.

Відповідно до п.14 Порядку №794 операції, пов'язані з використанням бюджетних коштів, здійснюються відповідно до Порядку обслуговування державного бюджету за видатками та операціями з надання та поверненням кредитів, наданих за рахунок коштів державного бюджету, затвердженого в установленому законодавством порядку.

Згідно з п.п. 5.1 п.5 та п.п.12.1 п.12 Порядку обслуговування державного бюджету за видатками та операціями з надання та повернення кредитів, наданих за рахунок коштів державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2011 року № 1223 (далі - Порядку № 1223) в редакції, чинній на час існування спірних відносин, органи Казначейства здійснюють, зокрема, реєстрацію та облік бюджетних зобов'язань та розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів шляхом проведення платежів з реєстраційних, спеціальних реєстраційних рахунків розпорядників бюджетних коштів та рахунків одержувачів бюджетних коштів, відкритих в органах Казначейства. За ч. 2 ст. 49 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.

Органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень за дорученнями розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків на рахунках для обліку відкритих асигнувань (пп. 12.3 п.12 Порядку № 1223).

Згідно п.п. 12.8 п.12 Порядку № 1223 платіжне доручення не приймається до виконання та повертається органами Казначейства розпорядникам бюджетних, від яких воно надійшло, у разі: а) неправильного заповнення реквізитів, якщо не заповнено хоча б один з реквізитів, та/або недотримання вимог до оформлення платіжного документа; в) відсутності в обліку органів Казначейства відповідних бюджетних зобов'язань та бюджетних фінансових зобов'язань; г) невідповідності платежу зареєстрованим бюджетним зобов'язанням та бюджетним фінансовим зобов'язанням; з) відсутності або недостатності невикористаних відкритих асигнувань у частині загального та спеціального фондів державного бюджету (крім власних надходжень бюджетних установ) розпорядників бюджетних коштів (одержувачів бюджетних коштів) та відсутності або недостатності коштів (у частині власних надходжень бюджетних установ) на відповідних рахунках розпорядників бюджетних коштів.

За визначенням ч. 4 ст. 13 Бюджетного кодексу України власні надходження бюджетних установ отримуються додатково до коштів загального фонду бюджету і включаються до спеціального фонду бюджету. Власні надходження бюджетних установ поділяються на такі групи:

перша група - надходження від плати за послуги, що надаються бюджетними установами згідно із законодавством, у складі якої виділяються такі підгрупи: підгрупа 1 - плата за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю; підгрупа 2 - надходження бюджетних установ від додаткової (господарської) діяльності; підгрупа 3 - плата за оренду майна бюджетних установ; підгрупа 4 - надходження бюджетних установ від реалізації в установленому порядку майна (крім нерухомого майна);

друга група - інші джерела власних надходжень бюджетних установ, у складі другої групи виділяються такі підгрупи: підгрупа 1 - благодійні внески, гранти та дарунки; підгрупа 2 - кошти, що отримують бюджетні установи від підприємств, організацій, фізичних осіб та від інших бюджетних установ для виконання цільових заходів; підгрупа 3 - кошти, що отримують вищі та професійно-технічні навчальні заклади від розміщення на депозитах тимчасово вільних бюджетних коштів, отриманих за надання платних послуг, якщо таким закладам законом надано відповідне право.

Даною нормою також передбачено, що власні надходження бюджетних установ використовуються (з урахуванням частини дев'ятої статті 51 цього Кодексу) на: покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням послуг, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю (за рахунок надходжень підгрупи 1 першої групи); організацію додаткової (господарської) діяльності бюджетних установ (за рахунок надходжень підгрупи 2 першої групи); утримання, облаштування, ремонт та придбання майна бюджетних установ (за рахунок надходжень підгрупи 3 першої групи); ремонт, модернізацію чи придбання нових необоротних активів та матеріальних цінностей, покриття витрат, пов'язаних з організацією збирання і транспортування відходів і брухту на приймальні пункти (за рахунок надходжень підгрупи 4 першої групи); господарські потреби бюджетних установ, включаючи оплату комунальних послуг і енергоносіїв (за рахунок надходжень підгруп 2 і 4 першої групи); організацію основної діяльності бюджетних установ (за рахунок надходжень підгруп 1 і 3 другої групи); виконання відповідних цільових заходів (за рахунок надходжень підгрупи 2 другої групи).

Отже, власні надходження бюджетних установ включаються до спеціального фонду державного бюджету і використовуються ними на покриття витрат, пов'язаних з забезпеченням діяльності цих установ. З урахуванням положень Бюджетного кодексу України та пп. 12.8 п.12 Порядку № 1223, недостатність (відсутність) бюджетних коштів на рахунку розпорядника коштів може бути підставою для повернення платіжного доручення лише за обов'язкової наявності одночасно двох умов: подання ним платіжного доручення про перерахування коштів спеціального фонду державного бюджету України, які є його власними надходженнями, та відсутність цих коштів на рахунку такого розпорядника коштів.

Бюджетним кодексом України не передбачене використання власних надходжень бюджетних установ на фінансування державних програм, в тому числі і фінансової підтримки суб'єктів господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів та компенсації лізингових платежів, що здійснюється відповідно до Порядку №794, відтак, відсутність (чи недостатність) власних надходжень на рахунках бюджетних установ не може слугували причиною невиконання органами Казначейства платіжних доручень та відмови здійснення відповідних платежів про перерахування коштів загального фонду державного бюджету за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання, бюджетного фінансового зобов'язання та відкритих асигнувань.

Окрім того, доводи відповідачів стосовно недостатнього фінансування не можуть бути підставою для відмови у перерахуванні підприємству заборгованості з компенсації відсоткової ставки за залученими кредитами, яка здійснюється за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути постановлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору. Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вирішуючи спір, суд враховує висловлену Європейським судом з прав людини правову позицію, згідно якої фактично постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні з відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника, порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном. На думку Суду, заявник перебував і продовжує перебувати під надмірним для нього тягарем (див. рішення у справі "Buffalo S. r. L. en liquidation v. Italy", зазначене вище, п. 38). Відповідно у справі було і продовжується порушення статті 1 Першого протоколу.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Беєлер проти Італії" [ВП], заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява №21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява №10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Суд, який відіграє провідну роль у здійсненні юридичної кваліфікації фактів справи, вважає, що даний позов має бути розглянутий в аспекті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, в якій зазначено: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 19.12.2014 року "Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя" наголошено, що Європейський суд з прав людини визначив таким, що має автономне значення, не залежне від того, яке надається в правових системах держав - учасниць Конвенції, серед іншого, "майно" (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Як норми прямої дії підлягають застосуванню судом, зокрема, норми міжнародних договорів України, які закріплюють права людини та основоположні свободи.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід'ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст.1 Першого протоколу.

Європейський Суд також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява №31107/96, п.58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Крім того, Європейський Суд неодноразово нагадував, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A №98).

Суд зазначає, що ці затримки спричинені поєднанням певних чинників, таких як брак бюджетних коштів, бездіяльність з боку органів влади та недоліки в національному законодавстві, унаслідок чого позивач не має можливості домогтися отримання компенсаії у ситуації, коли в бюджеті не було передбачено коштів на такі. Суд вважає, що ці чинники не були поза межами контролю органів влади і, отже, визнає повну відповідальність держави за ситуацію, що склалася.

При цьому суд враховує практику ЄСПЛ у справах, які зачіпали питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі, де ЄСПЛ визнавав наявність порушення статті 1 Першого протоколу.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації допущено бездіяльність щодо перерахування ТОВ «УкрАгроКом" часткової компенсації відсоткової ставки за кредитами в розмірі 3 059 828, 00 грн., у зв'язку з чим останнє належить зобов'язати вчинити відповідні дії. При цьому звернуті позивачем вимоги до Головного управління ДКС України в Кіровоградській області за встановлених судом обставин є передчасними, оскільки даний суб'єкт владних повноважень за відсутності відповідних надходжень від ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації позбавлений можливості здійснити відповідний перерахунок.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідно, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Щодо клопотання позивача про зобовязання відповідачів подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Так, задовольняючи адміністративний позов, суд враховує, що бездіяльність відповідачів, розумних і правових підстав якої судом під час розгляду справи не встановлено, спричинила затримку у відшкодуванні часткової компенсації відсоткової ставки за кредитами тривалістю майже у три роки.

Суд таку бездіяльність розцінює як свідчення неспроможності виконання відповідачами власних функцій та обовязків, що змушує субєктів господарювання постійно звертатись до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Оскільки дане рішення суду в частині, що стосується відшкодування часткової компенсації відсоткової ставки за кредитами, має зобовязальний характер, а обставини, встановлені під час розгляду справи, дають суду обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може ухилятись від його виконання, суд вважає за необхідне встановити контроль за виконанням постанови у даній справі шляхом зобовязання ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації у місячний строк з часу набрання даним рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 47 581, 42 грн. (платіжні доручення від 08.06.2017 № 10058 та № 10060).

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації підлягають судові витрати у сумі 47 581, 42 грн.

Керуючись ст. ст. 69-72, 86, 94, 98, 122, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації, що виявилася у невиконанні наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України № 632 від 19 жовтня 2012 року та № 807 від 24 грудня 2012 року щодо перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю УкрАгроКом часткової компенсації відсоткової ставки за кредитами в розмірі 3059828,00 грн;

Стягнути з ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УкрАгроКом часткову компенсацію відсоткової ставки за кредитами в розмірі 3 059 828 (три мільйони пятдесят девять тисяч вісімсот двадцять вісім ) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УкрАгроКом судові витрати у сумі 47 581 (сорок сім тисяч пятсот вісімдесят одна) грн. 42 коп.

Зобовязати ОСОБА_1 агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації у місячний строк з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили подати до суду звіт про його виконання.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.