Справа № 826/8311/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 листопада 2017 року № 826/8311/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

- зобов'язати Центральне об'єднане управління пенсійного фонду в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення мені, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 (АДРЕСА_3), збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 820,00 (шість тисяч вісімсот двадцять)гривень, сплаченого згідно квитанції № NONX239917 від 25.11.2013 року під час укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 25.11.2013 року за наступними реквізитами: рахунок № НОМЕР_2 у ПАТ «ПриватБанк», МФО 305299, код в ЄДРПУ 14360570, отримувач ОСОБА_1, номер картки НОМЕР_3. Призначення платежу: повернення помилково сплачених коштів ОСОБА_1;

- витрати на правову допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень стягнути з Центрального об'єднаного пенсійного фонду в м. Києві на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 (АДРЕСА_3), за наступними реквізитами: рахунок № НОМЕР_2 у ПАТ «ПриватБанк», МФО 305299, код в ЄДРПУ 14360570, отримувач ОСОБА_1, номер картки НОМЕР_3. Призначення платежу: повернення витрат на правову допомогу;

- здійснити судовий контроль за виконанням рішення суду: зобов'язати Центральне об'єднане управління пенсійного фонду в м. Києві протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили, надати до суду звіт про його виконання, копію цього звіту направити Позивачу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в поверненні надміру сплаченого пенсійного збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки позивач звільнений від сплати збору згідно з п. 9 ст. 1 Закону України від 26.06.1997 року №400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №400/97), як особа, що придбала житло вперше, у зв'язку із чим позивач просить зобов'язати відповідача вчинити дії щодо повернення вказаних коштів в судовому порядку.

Відповідач надав суду письмові заперечення на позов в тексті яких зазначив, що органи Пенсійного фонду України не ведуть реєстр громадян та майна, яке придбавається вперше, тобто отримання інформації від інших органів щодо придбавання житла вперше не є завданням Пенсійного фонду України. У відповідача відсутні підстави для повернення Позивачу збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомості в розмірі 6 820, 00 грн..

Розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2013 року №2722, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандиба Л.І., придбав квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.11.2013 року; реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00.

При укладенні договору, згідно з вимогами пункту 15-3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 "Про затвердження порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій", позивачем сплачено 6 820, 00 грн. пенсійного збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, про що свідчить квитанція від 25.11.2013 року №NONX239917 на суму 6 820, 00 грн. про сплату позивачем на рахунок УДКСУ у Печерському районі м. Києва 1% за придбання нерухомого майна.

Проте, згідно зі статтею 4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", збір сплачується фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1% від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

За посиланням позивача, житло, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 25.11.2013 року, придбавалося позивачем вперше, тому вона не являлась суб'єктом сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Тобто, збір сплачений позивачем помилково.

В подальшому, позивач звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України м. Києва з заявою від 25.04.2017 року, в якій просив повернути йому - ОСОБА_1 помилково сплачені кошти на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна за Договором купівлі - продажу квартири від 25.11.20163року у розмірі 6 820, 00 грн..

Листом від 17.05.2017 року за №28877/16 Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про неможливість повернення сплачених коштів, з огляду на те, що не існує офіційного джерела інформації. яке б підтверджувало, що житло придбавається особою вперше. Також управлінням зазначено, що особою, яка придбала житло вперше, може бути визнано громадянина в судовому порядку.

Позивач вважає, що не є суб'єктом сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки житло нею було придбано вперше.

З огляду на вказані обставини, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою стягнення помилкового сплаченого 1% пенсійного збору за придбання нерухомого майна в сумі 6 820, 00 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 9 ч. 1 ст.1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

За змістом пункту 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок №1740), збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Тобто, вказаними нормами визначено, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки:

1) громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла;

2) громадяни, які придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 Порядку №1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

При цьому, слід звернути увагу, що в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити первинне придбання нерухомого майна особою, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла.

Питання стосовно механізму перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, - було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше, однак, ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.00 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

Таким чином, відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм - не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами, а тому саме органи Пенсійного фонду України зобов'язані довести, що конкретні особи - придбавають житло не вперше.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Нормами частини другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З аналізуючи вищевикладеного, суд приходить до висновку, що саме Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов'язано довести, що позивач придбав житло згідно договору купівлі - продажу від 25.11.2013 року не вперше.

Таким чином, з наведеного вбачається, що дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у поверненні позивачу безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими та неправомірними, оскільки ненадання позивачем документів, що підтверджують придбання нерухомого майна вперше не є підставою для відмови у поверненні такого збору.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України: від 20 серпня 2015 року по справі К/800/41597/14 від 27 січня 2015 року по справі К/9991/22832/12, від 22 травня 2014 року у справі № К/800/18016/14.

Щодо зобов'язання Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 820,00 (шість тисяч вісімсот двадцять) гривень, сплаченого згідно квитанції № NONX239917 від 25.11.2013 року під час укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 25.11.2013 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Поряд з цим, п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок №787) визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

Відповідно до пункту 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 № 21-2, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Аналіз вказаного свідчить, що підставою, яка обумовлює повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів є подання наступних документів:

- заяви платника;

- подання органу, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету;

- платіжних доручень, що підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

Так, позивач на підтвердження обставин придбання житла вперше надав суду Інформаційний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13351991 від 25.11.2013 року та витяг №85369618 від 19.04.2017 року.

Згідно вказаних витягів позивачу на праві приватної власності належить об'єкт житлової нерухомості, а саме: квартира АДРЕСА_1, що була предметом договору купівлі - продажу від 25.11.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач має право на повернення суми збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування як помилково сплаченого, за відсутності обов'язку здійснювати такий платіж.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язати зобов'язати Центральне об'єднане управління пенсійного фонду в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення, ОСОБА_1 збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 820,00 (шість тисяч вісімсот двадцять) гривень, сплаченого згідно квитанції № NONX239917 від 25.11.2013 року.

Стосовно вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, у якій просив під час прийняття постанови у справі №826/8311/17 зобов'язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/8311/17.

Аналізуючи зазначену вимогу позивача, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу зазначеної норми Закону слідує, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду, та має застосовуватися у виключних випадках.

З урахуванням встановлених по справі обставин, суд не вважає за необхідне зобов'язувати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, не на користь якого ухвалено судове рішення, подавати звіт про виконання даного судового рішення, оскільки позивачем не наведено причин та не надано належних доказів, які б свідчили про можливість ухилення вказаним відповідачем від виконання даного судового рішення.

Щодо стягнення з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, які складають 4 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2017 року позивач (Клієнт) уклав Договір про надання правової допомоги з адвокатом Козуб Г.Г. (Адвокат). Відповідно до п.п.1.1 адвокат зобов'язується надати правову допомогу, в тому числі за окремими дорученнями клієнта.

Згідно акту виконаних робіт адвокат на виконання договору про правову допомогу від 18.04.2017 року виконав наступні роботи: вивчення, аналіз, оцінка документів, пов'язаних зі спором 1 год., підготовка процесуальних документів - 7 год, всього на виконання робіт витрачено 8 год.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Частина третя зазначеної статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року №4191-VI визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах-суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Позивачем долучено до матеріалів справи: Договір про надання правової допомоги 18.04.2017 року; акт виконаних робіт від 15.06.2017 року згідно Договору від 18.04.2017 року; квитанція від 26.06.2017 року на суму 4 000, 00 грн. (призначення платежу: оплата згідно за надання правової допомоги згідно договору від 18.04.2017 року)

Згідно ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" установлена мінімальна заробітна плата з 01 січня 2017 року у місячному розмірі 3200 гривень. Тобто, розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 1 280, 00 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Як вбачається з п.4 Договору від 18.04.2017 року Клієнт зобов'язаний оплатити правові послуги Адвоката з розрахунку 500 грн. за 1 год. роботи.

Згідно акта виконаних робіт від 15.06.2017 року по Договору від 18.04.2017 року, загальна кількість годин обслуговування становить 8 годин.

Оскільки в матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача стосовно стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст. ст. 69-72, 94,160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Зобов'язати Центральне об'єднане управління пенсійного фонду в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення мені, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 (АДРЕСА_3), збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 820,00 (шість тисяч вісімсот двадцять)гривень, сплаченого згідно квитанції № NONX239917 від 25.11.2013 року під час укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 25.11.2013 року за наступними реквізитами: рахунок № НОМЕР_2 у ПАТ «ПриватБанк», МФО 305299, код в ЄДРПУ 14360570, отримувач ОСОБА_1, номер картки НОМЕР_3. Призначення платежу: повернення помилково сплачених коштів ОСОБА_1;

3.Витрати на правову допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень стягнути з Центрального об'єднаного пенсійного фонду в м. Києві на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 (АДРЕСА_3), за наступними реквізитами: рахунок № НОМЕР_2 у ПАТ «ПриватБанк», МФО 305299, код в ЄДРПУ 14360570, отримувач ОСОБА_1, номер картки НОМЕР_3. Призначення платежу: повернення витрат на правову допомогу;

4.Присудити на користь ОСОБА_1 здійснені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

5.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Я.І. Добрянська