Справа № 810/2828/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

15 листопада 2017 року Справа № 810/2828/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області про зобов'язання вчинити певні дії,

за участю сторін:

- від позивача: ОСОБА_1

- від представника відповідача: Сахнюк І.І., довіреність від 09.02.2017 №32,

- свідок: ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління МВС України в Київській області, в якому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд зобов'язати Головне управління МВС України в Київській області видати ОСОБА_1 трудову книжку, військовий квиток та копію наказу про звільнення.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 01.09.2017 відкрито провадження у справі №810/2828/17, закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Публічною службою, відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, визнається діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Враховуючи, що спірні правовідносини пов'язані із видачею трудової книжки, військового квитку та копії наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ, строк звернення до адміністративного суду встановлюється у межах одного місяця.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Початок перебігу строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Інститут строків в судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, наказом Головного управління МВС України в Київській області від 18.11.2010 №1050 о/с «По особовому складу» було звільнено з органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) з 19 листопада 2010 року у запас за п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни) (а.с.135).

Отже, спірний наказ, копію якого позивач просить зобов'язати йому видати, був виданий відповідачем 18.11.2010 року, у той час як позовна заява до суду була подана 16.08.2017, що підтверджується відбитком штампу суду про отримання позовної заяви, тобто з пропуском законодавчо встановленого місячного строку.

Присутній у судовому засіданні 15.11.2017 позивач, обґрунтовуючи підстави звернення до суду з відповідними позовними вимогами, зазначив про те, що про факт його звільнення йому стадо відомо 24.12.2010 під час перебування на лікуванні у госпіталі ГУ МВС Київської області, який розташований в м.Києві по вул.Вишгородській.

Так, позивач повідомив, що під час його лікування у госпіталі позивачу було повідомлено, що до госпіталю надійшла копія наказу про його звільнення, з яким ОСОБА_1 ознайомили працівники медичного закладу.

Крім того, позивач зазначив, що на його прохання йому було зроблено копію відповідного наказу із відміткою госпіталю про його реєстрацію (а.с.173).

Проте, як зауважив позивач, з 18.11.2010 і на момент звернення до суду з позовною заявою його не було ознайомлено з наказом від 18.11.2010 №1050 о/с та не було видано трудову книжку та військовий квиток.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, заступником начальника Васильківсьго МВ з кадрового забезпечення ОСОБА_5 у зв'язку із звільнення з органів внутрішніх справ у присутності першого заступника начальника Васильківського МВ ОСОБА_6 та старшого інспектора сектора кадрового забезпечення ОСОБА_3 було запропоновано ОСОБА_1 отримати в приміщенні кабінету сектору кадрового забезпечення Васильківського МВ трудову книжку та військовий квиток на своє ім'я і перелік документів для оформлення пенсії по лінії МВС України.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від отримання вказаних документів, що підтверджується актом від 19.11.2010 б/н.

В акті, складеному 19.11.2010 також вказано, що ОСОБА_1 копію наказу про своє звільнення отримав.

Зі змісту вказаного акту вбачається, що позивач відмовився від підписання акту (а.с.

78).

Судом встановлено, що Васильківський міський відділ Головного управління МВС України в Київській області звернувся до ОСОБА_1 з листом від 26.11.2010 №11248, у якому повідомив про звільнення його зі служби в органах внутрішніх справа на підставі наказу від 18.11.2010 №1050 о/с.

У вказаному листі позивачу було запропоновано прибути до сектора кадрового забезпечення Васильківського міського відділу для отримання трудової книжки, військового квитка, а також переліку документів для оформлення йому пенсії по лінії МВС України (а.с.155).

Відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 112 вказаний лист 01.12.2010 був доставлений позивачу, проте ОСОБА_1 відмовився отримати рекомендоване поштове відправлення, що підтверджується відміткою працівника відділення поштового зв'язку (а.с.156-157).

В судовому засіданні 15.11.2017 судом оглянуто оригінал вказаного конверту із відміткою працівника відділення поштового зв'язку про відмову від його отримання.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що 12.03.2011 заступником начальника Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області з кадрового забезпечення ОСОБА_5 спільно зі старшим інспектором сектору кадрового забезпечення Васильківського МВ старшим лейтенантом міліції ОСОБА_3 у присутності ОСОБА_7, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 було запропоновано отримати трудову книжку НОМЕР_2 та військовий квиток НОМЕР_3 з обліково-послужною карточкою до військового квитка, у зв'язку із звільненням останнього з органів внутрішніх справ та небажанням отримувати вказані документи у Васильківському МВ ГУ МВС України в Київській області.

Проте, позивач відмовився від отримання вищевказаних документів, про що було складено акт від 12.03.2011 б/н.

З вказаного акту вбачається, що позивач відмовився від його підписання (а.с.76)

У судовому засіданні 15.11.2017 був допитаний в якості свідка ОСОБА_3, який є начальником сектору кадрового забезпечення Васильківського відділення поліції Головного управління поліції в Київській області.

Вказана особа була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

На питання суду щодо підстав звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ, свідок повідомив, що з моменту, коли позивач був переведений з Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області до Васильківського міського відділу ГУ МВС України в Київській області, мали місце випадки його невиходу на службу. Свідок зауважив, що позивач досить часто перебував у стані алкогольного сп'яніння під час служби.

Свідок ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_8 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності саме за невихід на службу, тобто за прогул.

Свідок ОСОБА_3 зазначив, що звільненню позивача передувало притягнення ОСОБА_8 до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом ГУ МВС України в Київській області від 22.10.2010 №903.

Свідок підтвердив, що 19.11.2010 працівниками міського відділу, а саме першим заступником начальника Васильківського МВ ОСОБА_6, заступником начальника Васильківсьго МВ з кадрового забезпечення ОСОБА_5 та свідком позивачу було запропоновано отримати трудову книжку, військовий квиток та перелік документів для оформлення пенсії.

Позивач відмовився від отримання вказаних документів, проте отримав копію наказу про своє звільнення з ОВС.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що у зв'язку з відмовою позивача в отриманні трудової книжки, військового квитка та документів для оформлення пенсії був складений відповідний акт, який був підписаний ОСОБА_6, ОСОБА_5 та свідком.

Крім того, ОСОБА_3 повідомив, що 12.03.2011 свідок спільно з начальником сектору кадрового забезпечення ОСОБА_5 їздили до гуртожитку, де проживав позивач, та у присутності вахтера гуртожитку запропонували ОСОБА_8 отримати трудову книжку, військовий квиток та перелік документів для оформлення пенсії.

Проте, як зауважив свідок, ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, їх до кімнати не впустив та в категоричній формі відмовився від отримання відповідних документів.

ОСОБА_3 зазначив, що позивач жодного разу не звертався до Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області задля отримання трудової книжки та військового квитка після звільнення.

Як вже встановлено судом, у судовому засіданні 15.11.2017 позивач підтвердив, що про зміст спірного наказу йому було відомо 24.12.2010, зокрема, під час перебування на лікуванні в госпіталі.

Позивачем було долучено до матеріалів справи копію витягу з наказу ГУ МВС України в Київській області від 18.11.2010 №1080 о/с з відбитком штампу лікарні ГУ МВС України в Київській області про його реєстрацію 24.12.2010 за №8 (а.с.173).

При цьому з наданого позивачем виписного епікризу Лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області №1347 від 24.12.2010 слідує, що лікарняний лист не виданий у зв'язку з наказом ГУ МВС України в Київській області №1050 від 18.11.2010, який отримано по факсу 24.12.2010 (а.с.45).

Отже, станом на 24.12.2010 ОСОБА_1 було відомо про його звільнення 18.11.2010 зі служби в органах внутрішніх справ, що в свою чергу, свідчить про те, що позивачу на момент перебування на лікуванні вже було відомо про порушення його прав, у зв'язку із невидачею копії вказаного наказу, трудової книжки та військового квитка.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Головне управління МВС України в Київській області листом №295 від 09.02.2011 було відмовлено позивачу у розгляді його заяви про відміну пункту наказу від 18.11.2010 №1050 про його звільнення (а.с.75), що на думку суду також свідчить про факт ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом вказаного документу під час звернення з відповідною заявою.

Отже, з матеріалів справи та показань свідка вбачається, що починаючи з 19.11.2010 (наступний день після прийняття наказу від 18.11.2010 №1050 о/с) посадовими особами Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області неодноразово вчинялись дії щодо видачі ОСОБА_1 у зв'язку із його звільненням з органів внутрішніх справ трудової книжки, військового квитка та документів, необхідних для оформлення пенсії. Однак, позивач неодноразово відмовлявся від отримання відповідних документів.

При цьому судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до ГУ МВС України в Київській області та різних органів та посадових осіб із заявами та скаргами з приводу свого незаконного звільнення та прийому знов на службу, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії листів-відповідей Верховної Ради України (Комітет з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією) від 09.02.2011 №04-12/12-97, МВС України від 18.02.2011 №6/1/1-808, Адміністрації Президента України від 30.03.2011 №22/035774-10, МВС України від 29.04.2011 № 6/1/1-Р-686, МВС України від 24.05.2011 № 6/1/1-2524, ГУ МВС України в Київській області №3/792 від 26.05.2011, Верховної Ради України (Комітет з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією) від 12.07.2011 №04-12/12-97 (3), Генеральної прокуратури України від 20.07.2011 №07/1/1-18269-11, МВС України від 12.08.2011 №6/1/1-3924, Генеральної прокуратури України від 05.01.2012 №07/1/1-18269-11, Верховної Ради України (Комітет з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією) від 26.12.2011 №04-12/12-97 (4), Генеральної прокуратури України від 20.07.2012 №07/1/1-18269-11, МВС України від 18.01.2012 №6/1/1-251, МВС України від 31.07.2012 №6/1/1-1326, Генеральної прокуратури України від 23.10.2012 №07/1/1-18269-11, МВС України від 21.11.2012 №6/1/1-Р-1785, Генеральної прокуратури України від 03.12.2012 №07/1/1-18269-11, МВС України від 05.01.2013 №3/Р-1307, МВС України від 04.01.2013 №6/1/1-Р-1987, ГУ МВС України в Київській області від 11.02.2013 №3/Р-46, МВС України (Департамент внутрішньої безпеки УВБ в Київській області) від 26.03.2013 №18/9-Р-81, ГУ МВС України в Київській області від 15.04.2013 №Р-10, ГУ МВС України в Київській області від 17.04.2013 №3/Р-211, ГУ МВС України в Київській області від 23.01.2014 №3/Р-706, ГУ МВС України в Київській області від 27.01.2015 №3/Р-856 (а.с.19-44).

Судом встановлено, що за заявами позивача з приводу його незаконного звільнення Головним управлінням МВС України в Київській області проводились службові розслідування, в яких факти незаконного звільнення позивача зі служби в ОВС не підтвердились, про що свідчать висновки службового розслідування, затверджені 09.02.2011, 09.02.2013, 05.01.2013, 19.01.2015 (а.с.115-129).

Вказане, на думку суду, свідчить про те, що позивачу про факт порушення його права на отримання відповідних документів після звільнення було відомо вже 19.11.2010, а тому звернення з даною позовною заявою до суду було здійснено з пропуском відповідного процесуального строку.

Відповідно до ч.1 ст.100 кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позивачем не наведено будь-яких обґрунтувань щодо неможливості отримання ним наказу про звільнення, трудової книжки та військового квитка після 19.11.2010, що в свою чергу, свідчить про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду.

При цьому суд наголошує, що матеріали справи свідчать про відсутність жодного звернення позивача до Головного управління МВС України в Київській області з приводу видачі позивачу трудової книжки та військового квитка, які зберігаються в особовій справі позивача в Головному управлінні МВС України в Київській області, що своєю чергою свідчить про відсутність спору з приводу перешкоджання відповідачем позивачу в отриманні вказаних документів.

У зв'язку з цим, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області про зобов'язання вчинити певні дії підлягає залишенню без розгляду.

У судовому засіданні 15.11.2017 були проголошені вступна та резолютивна частини ухвали.Повний текст ухвали складений та підписаний 20.11.2017.

Керуючись статтями 99, 100, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області про зобов'язання вчинити певні дії, - залишити без розгляду.

2. Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення, а в разі постановлення ухвали у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, - протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кушнова А.О.