Справа № 816/1185/17
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1185/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисака С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного центру зайнятості до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2017 року Полтавський обласний центр зайнятості (надалі - позивач, Полтавський ОЦЗ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі - відповідач, ВПВР УДВС в Полтавській області), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області , в якій просить скасувати постанови головного державного виконавця від 27.06.2017 ВП №40466245 про закінчення виконавчого провадження, накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн, стягнення виконавчого збору в розмірі 12 800,00 грн, стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що Полтавський ОЦЗ, як боржник у виконавчому провадженні, повністю виконав рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 щодо виплати ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористані у 2011 році дні відпустки. Незважаючи на це, державний виконавець повиносив спірні рішення, які порушують права добросовісного боржника у виконавчому провадженні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідачів проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на правомірність оскаржуваних рішень органу державної виконавчої служби.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також матеріали виконавчого провадження №40466245, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

За приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Cуд встановив, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 у справі №816/2296/13-а позов ОСОБА_3 до Полтавського ОЦЗ про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено. Визнано незаконними дії Полтавського ОЦЗ в частині відмови виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористані у 2011 році дні відпустки та зобов'язано Полтавський ОЦЗ виплатити їй цю компенсацію (а.с. 47-49).

Постановою державного виконавця ВПВР УДВС в Полтавській області від 29.10.2013 ВП №40466245 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №816/2296/13-а, виданого 16.10.2013 Полтавським окружним адміністративним судом (а.с. 40-41).

Вказаною постановою боржника зобов'язано самостійно виконати рішення суду в 7-денний строк з моменту винесення постанови (а.с. 42).

11.11.2013 Полтавським ОЦЗ прийнято наказ №496-к про виплату ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористані 13 календарних днів щорічної відпустки (а.с. 67).

Після цього на адресу ВПВР УДВС в Полтавській області боржник направив листа від 18.11.2013 про повне фактичне виконання рішення суду (а.с. 44-45).

Проте, представник стягувача ОСОБА_4 своїм листом від 26.11.2013 (а.с. 46) повідомив державного виконавця, що рішення суду залишається невиконаним, оскільки виплаті підлягає грошова компенсація за 18 календарних днів невикористаної відпустки, про що вказано в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 №816/2296/13-а.

У зв'язку з цим 20.12.2013 державний виконавець ВПВР УДВС в Полтавській області звернувся до Харківського апеляційного адміністративного суду із заявою про розяснення зазначеної постанови суду (а.с. 57-58).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2013 у задоволенні заяв ВПВР УДВС в Полтавській області та ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 61-62).

Відмовляючи у роз'ясненні постанови від 01.08.2013, Харківський апеляційний адміністративний суд посилався на ту обставину, що позивач в адміністративному позові просила зобовязати Полтавський ОЦЗ виплатити їй компенсацію та не вказувала конкретну кількість днів невикористаної відпустки у 2011 році, а тому у суду не було підстав виходити за межі позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Листом від 07.03.2014 представник стягувача ОСОБА_4 повідомив про невиконання рішення в повному обсязі та надав лист Полтавського ОЦЗ від 30.09.2013 №ОЦЗ-15-3490/0-13, в якому повідомлялося, що питання про виплату грошової компенсації ОСОБА_3 буде вирішене після розгляду Вищим адміністративним судом України заяви Полтавського ОЦЗ про роз'яснення постанови цього суду від 29.01.2013 (а.с. 63-66).

Вимогою державного виконавця від 22.04.2014 №4844 боржника зобов'язано в термін до 29.04.2014 повідомити про кількість днів невикористаної відпустки, за які необхідно здійснити компенсацію, виконати рішення суду та повідомити стягувача та державного виконавця про здійснені дії (а.с. 69-70).

У відповідь на вказану вимогу боржник повідомив про неясність змісту рішення Харківського апеляційного адміністративного суду в частині кількості днів невикористаної відпустки та висловив прохання звернутися до суду про надання роз'яснення щодо порядку та способу виконання виконавчого листа №816/2296/13-а від 16.10.2013 (а.с. 71-74).

Намагаючись знайти хоч якийсь прийнятний спосіб виконати рішення Харківського апеляційного адміністративного суду, 15.05.2014 ВПВР УДВС в Полтавській області звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення суду №816/2296/13-а (а.с. 75-77), за наслідками чого прийнято ухвалу від 16.06.2014 про відмову у задоволенні заяви, оскільки у рішенні суду визначено спосіб і порядок її виконання (а.с. 79-83).

Вичерпавши всі передбачені законом способи, державний виконавець ВПВР УДВС в Полтавській області на адресу боржника направив вимогу від 28.07.2016 №9116 (а.с. 87-88).

У відповідь Полтавський ОЦЗ направив листа від 04.08.2016 №ОЦЗ-17-3021/0-16, за змістом якого боржник повідомляє про повне виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 по справі №816/2296/13-а шляхом виплати компенсації за невикористані ОСОБА_3 у 2011 році дні відпустки в кількості 13 днів в грошовому еквіваленті (а.с. 89-91).

02.06.2016 був прийнятий Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), який набрав чинності 05.10.2016.

Відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

У зв'язку з невиконанням рішення суду 31.05.2017 головним державним виконавцем ВПВР УДВС в Полтавській області в порядку Закону №1404-VIII винесено постанову про накладення штрафу на Полтавський ОЦЗ в розмірі 5 100,00 грн (а.с. 92-93).

27.06.2017 на підставі ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VIII головним державним виконавцем ВПВР УДВС у Полтавській області винесено постанову ВП №40466245 про накладення на боржника штрафу в розмірі 10200,00 грн, тобто в подвійному розмірі за повторне невиконання рішення суду (а.с. 95-96).

Цього ж дня державний виконавець виніс постанови про:

- стягнення виконавчого збору в розмірі 12 800,00 грн (а.с. 94);

- стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 102,00 грн (а.с. 14);

- закінчення виконавчого провадження (а.с. 98).

Крім того, державним виконавцем, в порядку ч. 3 ст. 63 Закону №1404-VIII, до ГУ НП в Полтавській області направлено повідомлення про вчинення Полтавським ОЦЗ кримінального правопорушення за невиконання рішення суду (а.с. 97).

Не погодившись із правомірністю рішень державного виконавця, прийнятих 27.06.2017 у виконавчому провадженні №40466245, Полтавський ОЦЗ оскаржив їх до суду, як боржник, права якого порушені незаконними рішеннями органу державної виконавчої служби.

Надаючи правову оцінку постанові відповідача про накладення на боржника штрафу в розмірі 10200 грн, суд виходить із наступного.

За приписами статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Як вже встановлено судовим розглядом у зв'язку з невиконанням рішення суду, 31.05.2017 головним державним виконавцем ВПВР УДВС в Полтавській області винесено постанову про накладення штрафу на Полтавський ОЦЗ в розмірі 5 100,00 грн (а.с. 92-93).

У зв'язку з повторним невиконанням рішення суду, постановою від 27.06.2017 накладено штраф у розмірі 10 200,00 грн.

Разом з тим, Полтавський ОЦЗ оскаржив постанову ВПВР УДВС в Полтавській області від 31.05.2017 до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2017 у справі №816/984/17 за позовом Полтавського ОЦЗ до ВПВР УДВС в Полтавській області та УДВС в Полтавській області про скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 5 100,00 грн від 31.05.2017 ВП №40466245 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Проте, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017 скасовано постанову суду першої інстанції від 10.07.2017 та прийнято нову, якою позовні вимоги Полтавського ОЦЗ задоволено. Скасовано постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС в Полтавській області від 31.05.2017 про накладення штрафу на Полтавський ОЦЗ (а.с. 133-135).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В силу наведених норм процесуального закону обставини, встановлені постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017 в адміністративній справі №816/984/17, яка набрала законної сили в цей же день, мають преюдиційне значення при вирішенні спору у даній справі, оскільки ухвалюючи таку постанову, суд надав оцінку діям державного виконавця в рамках виконавчого провадження №40466245, яке є предметом дослідження і в даній адміністративній справі №816/1185/17.

З урахуванням встановлених обставин щодо скасування в судовому порядку постанови головного державного виконавця ВПВР УДВС в Полтавській області від 31.05.2017 про накладення штрафу нівелюються обставини щодо повторного невиконання боржником рішення суду, які покладені в основу постанови про накладення штрафу від 27.06.2017. Відтак, вказана постанова підлягає скасуванню, як похідна від попередньої.

Надаючи правову оцінку постанові ВПВР УДВС в Полтавській області від 27.06.2017 про закінчення виконавчого провадження суд виходить з такого.

Як видно з оскаржуваної постанови, її винесено на підставі п. 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження".

За приписами п. 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно з абзацом 3 частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Так, судом встановлено, що державний виконавець у зв'язку з невиконанням постанови направив до ГУНП в Полтавській області повідомлення про вчинення Полтавським ОЦЗ кримінального правопорушення (а.с. 97) та виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, оскільки в рамках даного провадження судом надавалася правова оцінка правомірності оскаржуваної постанови державного виконавця від 27.06.2017 ВП №40466245 про накладення штрафу, з урахуванням преюдиційності постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017 у справі №816/984/17, суд вважає за необхідне скасувати і постанову ВПВР УДВС в Полтавській області від 27.06.2017 про закінчення виконавчого провадження.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 27.06.2017 в розмірі 12 800,00 грн суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону № 606-XIV (в редакції, станом на момент відкриття ВП №40466245) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як встановлено, пунктами 2, 3 постанови про відкриття виконавчого провадження №40466245 від 29.10.2013 боржника було зобов'язано самостійно виконати рішення суду в 7-денний строк з моменту винесення постанови. Зобов'язано посадових осіб юридичної особи - боржника надати до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області копії документів про виплату ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористані дні відпустки у 2011 році. При невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій (а.с. 42-43).

Відповідно до частин першої - третьої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Верховний Суд України у постановах від 28.01.2015 у справі №3-217гс14 та від 06.07.2015 у справі №6-785цс15 вказав, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

В силу положень абзацу другого частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує даний висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права.

Як видно з матеріалів виконавчого провадження №40466245, 11.11.2013 Полтавським ОЦЗ прийнято наказ №496-к про виплату ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористані 13 календарних днів щорічної відпустки (а.с. 67), чим фактично виконано вимоги рішення суду.

Матеріали адміністративної справи не містять доказів вчинення державним виконавцем реальних дій щодо примусового виконання рішення суду від 01.08.2013 по справі №816/2296/13-а на момент виконання боржником цього рішення.

У постанові від 27.06.2017 про стягнення з боржника виконавчого збору державним виконавцем також не зазначено, які конкретно дії ним вжиті для примусового виконання виконавчого документа.

Відтак, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 102,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону № 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Оскільки суд вже надав правову оцінку постанові про закінчення виконавчого провадження, відповідне рішення скасовано, то постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження підлягає скасуванню, як похідна від попередньої.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим задовольняє позов у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ВП №40466245 про закінчення виконавчого провадження, про накладення штрафу, про стягнення виконавчого збору, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, винесені головним державним виконавцем Дрібною Ю.А. 27.06.2017.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 20.11.2017.

Суддя Є.Б. Супрун