Справа № 825/1890/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 листопада 2017 року м. Чернігів Справа № 825/1890/17

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Бородавкіна С.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Менської виправної колонії № 91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) 20.11.2017 звернувся до суду з адміністративним позовом до Менської виправної колонії № 91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області (далі - МВК № 91) та просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення комісії МВК № 91 з питань застосування пільг до засудженого установи, оформлене протоколом від 29.09.2017 № 20, відносно незастосування до нього статей 100-101 Кримінально-виконавчого кодексу України;

- зобов'язати провести повторний розгляд на комісії питання про застосування відносно нього пільги, передбаченої статтями 100-101 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави, зокрема, для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про визначення судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, зокрема що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Із долучених до матеріалів справи документів та адміністративного позову встановлено, що предметом оскарження по справі є зобов'язання відповідача вчинити дії щодо зміни умов відбування покарання позивачем, передбаченого статтями 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначається виключно законами. Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України його призначенням є визначення порядку провадження у кримінальних справах.

Таким чином, кримінальне судочинство це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Суд зазначає, що виконання вироку є однією із стадій кримінального процесу, в яких вирок суду, що одержав силу закону, звертається до виконання і безпосередньо реалізується рішення суду та вирішуються питання, що виникають у зв'язку з його виконанням.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 кримінальне судочинство визначається як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими регламентує Кримінально-виконавче законодавство України (ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Відповідно до ст. 4 Кримінально-виконавчого кодексу України підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також Закон України про амністію та акт помилування.

Частиною 1 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, зокрема, встановлено, що звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань.

Порядок і умови виконання та відбування покарання у виді позбавлення волі регулюються главою 15 розділу ІІІ Кримінально-виконавчого кодексу України.

Питання пов'язані з виконанням вироку регулюються Розділом VІІІ Кримінального процесуального кодексу України.

Розподіл, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, до установ виконання покарань здійснюються на підставі статей 12, 64, 65 Кримінального кодексу України та статей 11, 18, 19, 86, 87, 92, 93, 101, 138, 140, 147 Кримінального виконавчого кодексу України за відповідними індивідуальними та персональними нарядами.

Виходячи з правового аналізу вищенаведених норм законодавства, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 пов'язані з виконанням вироку суду в кримінальній справі, та, відповідно до Розділу VІІІ Кримінального процесуального кодексу України є однією із стадій кримінального процесу, а тому мають вирішуватись в порядку кримінального судочинства, що виключає можливість її розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 30.11.2009 №1619/10/13-09 «Щодо застосування норм процесуального права».

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити, оскільки вказану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Роз'яснити позивачу, що він має право звернутися до місцевого загального суду у порядку кримінального судочинства.

Керуючись статтями 3, 17, 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Менської виправної колонії № 91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строки, передбачені статтями 186 і 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Бородавкіна