Справа № 813/2931/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року справа № 813/2931/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Шавель М.М.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 науково-виробниче підприємство "Гетьман" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Гетьман" звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.08.2017 року Офісом великих платників податків ДФС було прийнято податкові повідомлення рішення за № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2. Вказані податкові повідомлення рішення позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки фінансово господарські відносини між позивачем контрагентами відбувалися повністю на законних підставах, були вчинені з наміром створення правових наслідків, які обумовлювалися правочинами, а також були документально оформлені у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Позиція відповідача викладена у письмовому запереченні на позов та обґрунтовується тим, що згідно податкової інформації щодо контрагентів такі не мали можливості здійснювати господарські операції. Зазначають, що відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулася і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним податкового кредиту. Тому господарська операція, яка фактично не відбулася є безтоварною, оскільки не спрямована на реальне настання правових наслідків, а спрямована лише на формування платником витрат та податкового кредиту у звязку із відображенням її змісту у первинних документах.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, з підстав наведених у запереченні на адміністративний позов.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гетьман» (надалі - позивач, ОСОБА_3 «НВП «Гетьман») звернулось у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (надалі-відповідач, Офіс ВПП ДФС), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.08.2017 № та №, якими позивачу збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість та по податку на прибуток.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства зроблені відповідачем без обєктивного аналізу господарських операцій та ґрунтуються лише на припущеннях податкового органу щодо відсутності фактичної поставки товарів, визначених договорами з ОСОБА_3 «Лінкортекс», ОСОБА_3 «Ферко», ОСОБА_3 «Вторметекспорт» та ОСОБА_3 «НВП «ГТА-Інтрейд». Реальність взаємовідносин між позивачем та вказаними контрагентами підтверджується належними первинними документами. Такі господарські операції належним чином відображені позивачем в бухгалтерському та податковому обліках. В основу висновків про допущені позивачем порушення покладено лише твердження про те, що підприємства-продавці мають ознаки фіктивності, зокрема такі як відсутність за місцезнаходженням, а також те, що вказані підприємства не мали матеріальної, виробничої та технічної бази для проведення господарських операцій по поставці товарів. Вважає, що такі висновки відповідача є безпідставними та нічим не підтверджені, не можуть бути покладені в основу порушення позивачем податкового законодавства.Покликання контролюючого органу на розслідування кримінальних проваджень, предметом доказування по яких є діяльність постачальників контрагентів ОСОБА_3 «НВП «Гетьман», не можуть братись до уваги, оскільки діяльність цих підприємств не має жодного відношення до позивача, на даний час відсутні вироки суду, що набрали законної сили та якими було б доведено винуватість, зокрема, посадових осіб контрагентів позивача у вчиненні злочинів, повязаних із фіктивним підприємництвом чи ухиленням від сплати податків. Крім того позивач вказує, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення законодавства його контрагентом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила з підстав, наведених у письмових запереченнях. Зазначив, що з перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 «НВП «Гетьман»занижено податкові зобовязання по ПДВ та по податку на прибуток, внаслідок декларування безтоварних операцій з ОСОБА_3 «Лінкортекс», ОСОБА_3 «Ферко», ОСОБА_3 «Вторметекспорт» та ОСОБА_3 «НВП «ГТА-Інтрейд». Проведеним аналізом податкових накладних згідно з АІС «Податковий блок» за період проведення взаєморозрахунків ОСОБА_3 «НВП «Гетьман»з вказаними контрагентами встановлено розрив ланцюга поставки товарів за номенклатурою. На підставі отриманої від інших органів ДФС податкової інформації про фінансово-господарську діяльність контрагентів позивача є підстави вважати про відсутність факту придбання цими підприємствами реалізованого позивачу товару, що, на думку податкового органу, свідчить про безтоварність таких господарських операцій.

Крім того, аналіз даних податкової звітності контрагентів позивача дає підстави дійти висновку про відсутність доказів належної сплати відповідних податків, трудових ресурсів, основних засобів, транспортних засобів, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності. Вважає, що діяльність контрагентів позивача спрямована на здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам. Тому, на думку податкового органу, спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу правомірно збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість та податку на прибуток. Відтак в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Посадовими особами Львівського управління Офісу ВПП ДФС на підставі направлень від 02.02.2017 №31 та №32 проведено позапланову виїзну перевірку ОСОБА_3«НВП «Гетьман» з питань господарських відносин з ОСОБА_3 «Лінкортекс», ОСОБА_3 «Ферко», ОСОБА_3 «Вторметекспорт», ОСОБА_3 «НВП «ГТА-Інтрейд».

Результати перевірки оформлені актом №137/28-10-48-14/31804036 від 21.07.2017, яким зазначено про порушення позивачем, зокрема:

- Положення(стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134.1, п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI(зі змінами і доповненнями), в результаті чого підприємством знижено податок на прибуток за 2016 рік на загальну суму 45 855 714 грн. в.т.ч. за 1 квартал 2016 року на суму 30 979 038 грн., 3 квартал 2016 року на суму 1 281 080 грн. та 4 квартал 2016 року на суму 13 595 596 грн.

- п. 198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами і доповненнями) та в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну сум 50 950 793,04 грн., в.т.ч. за лютий 2016року на суму 28 949 200 грн., березень 2016 року на суму 5 471 953,33грн., вересень 2016 року на суму 8 076 277,68 грн. та листопад 2016року на суму 8 453 362,03 грн.

На підставі вказаних висновків відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення-рішення :

- № НОМЕР_1 від 04 серпня 2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 45 855 714 грн. та за штрафними санкціями на суму 22 927 857 грн., разом 68 783 571 грн.

- № НОМЕР_2 від 04 серпня 2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі 50 950 793,04 грн. та за штрафними санкціями в сумі 25 475 396,52 грн., разом 76 426 189,56 грн.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до ст.134 ПК України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст. 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст.138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст. 152 цього Кодексу.

Положеннями п. 135.2 ст. 135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.(п. 198.3. ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу вказаних норм вбачається, що для встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно дослідити усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Позивачем, на підтвердження взаємовідносин з контрагентами долучено до матеріалів справи копії всіх первинних документів, які були підставою для відображення таких господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліках, а саме:

ОСОБА_3 «Лінкортекс»:

1. Договір поставки № 08-09/2016 від 08.09.2016, додаткова угода про зміну реквізитів №1/2 від 25.10.2016 р. , специфікація №1 від 09.09.2016 року, специфікація №2 від 09.09.2016 року, специфікація №3 від 23.09.2016 року, специфікація №4 від 06.11.2016 року, специфікація №5 від 20.11.2016 року, додаткова угода №2 від 07.11.2016 р.; додаткова угода №3 від 07.11.2016 р.; додаткова угода №4 від 07.11.2016 р.;

2. Договір поставки №12-09/16 від 08.09.2016 р., специфікація №1 від 09.09.2016 року, специфікація №2 від 19.09.2016 року, специфікація №3 від 30.09.2016 року, специфікація №4 від 27.10.2016 року, додаткова угода про зміну реквізитів №1 від 25.10.2016 р. , додаткова угода №2 від 25.10.2016 р.;

3. Видаткові накладні: 15.09.2016 р. №284, 16.09.2016 р. №285, 19.09.2016 р. №286, 20.09.2016 р. №287, 19.09.2016 р. №288, 21.09.2016 р. №289, 22.09.2016 р. №290, 22.09.2016 р. №291, 27.09.2016 р. №292, 27.09.2016 р. №293, 28.09.2016 р. №294, 29.09.2016 р. №295, 29.09.2016 р. №296, 29.09.2016 р. №297, 30.09.2016 р. №298, 30.09.2016 р. №299;

4. Корегування до видаткових накладних: 07.11.2016 р. №288/1, 07.11.2016 р. №291/1, 07.11.2016 р. №293/1, 07.11.2016 р. №296/1, 07.11.2016 р. №297/1, 07.11.2016 р. №299/1;

5. генеральна довіреність від 13.09.2016 р. №350/1.

6. податкові накладні: 15.09.2016 р. №1, 16.09.2016 р. №2, 19.09.2016 р. №3, 20.09.2016 р. №4, 19.09.2016 р. №5, 21.09.2016 р. №6, 22.09.2016 р. №7, 22.09.2016 р. №8, 27.09.2016 р. №9, 27.09.2016 р. №10, 28.09.2016 р. №11, 29.09.2016 р. №12, 29.09.2016 р. №14, 29.09.2016 р. №13, 30.09.2016 р. №15, 30.09.2016 р. №16;

7. копії посвідчень якості зерна; платіжні доручення.

З даних письмових доказів встановлено, що 08 вересня 2016 року між ОСОБА_3 "Лінкортекс" та ОСОБА_3 "НВП"Гетьман" укладено договір поставки №08-09/2016 за яким постачальник(ОСОБА_3 "Лінкортекс") зобов'язується поставити та передати у власність покупцю (ОСОБА_3 "НВП"Гетьман") пшеницю.

Відповідно до специфікації до договору №08-09/2016 місцем відвантаження визначено термінал ТОВ "Ніка-Тера" м. Миколаїв.

12 вересня 2016 року між ОСОБА_3 "НВП"Гетьман" і ОСОБА_3 "Олтранс Київ" укладено договір комісії №12-09-2016 за яким комісіонер (ОСОБА_3 "Олтранс Київ") зобов'язаний прийняти на себе доручення комітента (ОСОБА_3 "НВП"Гетьман") за рахунок комітента і для комітента, за винагороду від свого імені укласти один або декілька зовнішньоекономічних контрактів з продажу на експорт пшениці, яка належить комітенту на правах власності. Копію договору та специфікацію №1 від 12.09.2016 р., специфікацію №2 від 19.09.2016 р., додаткова угода про делькредере №1 від 12.09.2016 р., додаткова угода про делькредере №2 від 12.09.2016 р. позивачем долучено до матеріалів справи.

Відповідно п. 2.1.2 Договору комісіонер зобов'язаний прийняти Товар та забезпечити всі необхідні заходи для його зберігання.

12 вересня 2016 року між ОСОБА_3 "Олтранс Київ" та Startrade Commercial LLP укладено контракти №12/09/2016Z та №12/09/2016W за якими реалізовано пшеницю.

Позивачем надано суду договір комісії № 12/09/16 від 12.09.2016 р., згідно якого ОСОБА_3 « Берн-Транс» зобов»язаний прийняти на себе доручення позивача за рахунок позивача і для позивача, за винагороду, від свого імені укласти один або декілька зовнішньоекономічних контрактів з продажу на експорт українську олію соняшникову нерафіновану, 1-го ґатунку, вироблену в 2016 році, який належить позивачу на правах власності. Конкретні умови реалізації товару на експорт відповідно до зовнішньоекономічного контракту купівлі- продажу, кількість, якість та вартість продажу товару, а також інші умови та вказівки позивача наведені в додатку до даного договору. Виступаючи від свого імені ОСОБА_3 « Берн-Транс» самостійно укладає зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу товару, який належить позивачу на правах власності з третьою особою. Розмір комісійної винагороди встановляється сторонами в специфікаціях до даного договору по кожному конкретному укладеному контракту. Строк оплати комісійної винагороди встановлюється за додатковою згодою сторін.

12 вересня 2016 року між ОСОБА_3 "Берн-Транс" та Startrade Commercial LLP укладено контракт № 12/09/2016 за яким реалізовано соняшникову олію та надано суду копію контракту, акти прийому-передачі та митні декларації.

ІІ. ОСОБА_3 «Ферко»:

1. Договір поставки № 18/02/16п від 18.02.2016, додаток №1 від 18.02.2016 р. до договору поставки; додаток №2 від 21.03.2016 р. до договору поставки; акт прийому-передачі товару №1 від 18.02.2016 р., видаткова накладна №17 від 18.02.2016 р, генеральна довіреність від 18.02.2016 р. №3169, платіжні доручення, податкова накладна від 18.02.2016 р. №2.

З даних письмових доказів встановлено, що згідно договору поставки від 18.02.2016 року №18/02/16/П ОСОБА_3 "Ферко" і ТзОВ"НВП"Гетьман" за яким постачальник (ОСОБА_3 "Ферко") зобов»язується передати у власність покупця (ТзОВ"НВП"Гетьман") товар (пшеницю).

Відповідно до Акту №1 прийому-передачі товару на комісію до договору комісії №18021 від 18.02.16 року передача товару відбулась за адресою Одеський морський торгівельний порт/ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешинал"

ОСОБА_3 "НВП"Гетьман" підписало договір комісії №18021 з Підприємством "Вторметекспорт" за яким останній повинен реалізувати дану продукцію. Відповідно до звіту комісіонера до договору №18021 ним було виконано умови договору, а саме реалізовано пшеницю класу 5 і 6 Vernon Business Limited. Реалізований товар Vernon Business Limited становив суму в розмірі 178 104 453,66 грн. (без пдв) та позивачем суду надано підтверджуючі документи.

ІІІ. ОСОБА_3 «ГТА-ІНТРЕЙД»:

1. Договір поставки № 070916/01м від 07.09.2016, специфікація №1 від 07.09.2016 р., видаткові накладні : №РН-129/1 від 12.09.2016 р, №РН-139/1 від 13.09.2016 р, №РН-139/2 від 13.09.2016 р, генеральна довіреність від 07.09.2016 р. №3484/1, платіжні доручення, податкові накладні від 12.09.2016 р. №10, від 13.09.2016 р. №11, від 13.09.2016 р. №12,копії посвідчень про якість олії.

З даних доказів встановлено, що 07 вересня 2016 року між ОСОБА_3 "ГТА-Інтрейд" та ОСОБА_3 "НВП"Гетьман" укладено договір поставки №070916/01М за яким продавець (ОСОБА_3 "ГТА-Інтрейд") зобов'язується поставити і передати у власність покупця (ОСОБА_3 "НВП"Гетьман") товар- олія соняшникова нерафінована.

Відповідно до п. 3.1 Продавець зобов'язується забезпечити поставку товару залізничним або автотранспортом на умовах визначених у специфікації.

Відповідно до Специфікації до договору поставки №070916/01М вантажоодержувачем є ТОВ "Евері" та/або ТОВ НП "Термінал"Укрхарчозбутсировина".

05.02.16 року між ОСОБА_3 "НВП"Гетьман" та Oleos Trading Limited укладено контракт № SFО050216/02 за яким продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупця соняшникову нерафіновану олію. Даний товар було доставлено Oleos Trading Limited, про що свідчать митні декларації.

УІ. ОСОБА_3 «ВТОРМЕТЕКСПОРТ» :

1. договір комісії №18021 від 18.02.2016 р., додаток №1 від 18.02.2016 р. до договору, додаток №2 від 21.03.2016 р. , додаткова угода №1 від 01.03.2016 р. до додатка 1,акт прийому-передачі від 18.02.2016 р., акт надання послуг №16 від 28.03.2016 р., виписки з рахунків , податкова накладна 28.03.2016 р. №2, звіт до договору комісії від 28.03.2016 р.,митна декларація, контракт від 19.02.2016 р.

З даних письмових доказів встановлено, що 18.02.2016 року між ТзОВ"НВП"Гетьман" і Підприємством "Вторметекспорт" укладено договір комісії №18021 за яким комітент (ТзОВ"НВП"Гетьман") доручає, а комісіонер (Підприємством "Вторметекспорт") зобов'язується за доручення Комітента за плату здійснити від свого імені та за рахунок Комітента наступні юридично значимі дії:

- здійснювати реалізацію на експорт з України Товар, що належить комітенту.

- укладати експортні договори(контракти) купівлі-продажу, оформляти і підписувати інші необхідні для здійснення продажу документи в інтересах комітента, а також діяти в інтересах комітента в рамках вже укладених зовнішньоекономічних експортних контрактів.

- укладати договори (митного оформлення продукції) з підприємствами (брокерами), що мають свідоцтва про визнання підприємства декларантом.

- інші дії пов'язані з вищевказаними операціями, необхідні для виконання доручень Комітента.

Відповідно до Акту №1 прийому-передачі товару на комісію до договору комісії №18021 від 18.02.16 року передача товару відбулась за адресою Одеський морський торгівельний порт/ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешинал".

19.02.2016 року між Підприємством "Вторметекспорт" та Veron Business Limited укладено конракт W19-02/2016-VME за яким комісіонером реалізовано Товар ТзОВ"НВП"Гетьман", що підтверджено митною декларацією.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ч.4 ст.70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Наданими позивачем документами повністю підтверджено реальність здійснення господарських операцій з ОСОБА_3 «Лінкортекс», ОСОБА_3 «Ферко», ОСОБА_3 «Вторметекспорт», ОСОБА_3 «НВП «ГТА-Інтрейд».

Щодо посилань податкового органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, з яких встановлено, що у підприємств відсутні власні складські приміщення, транспортних засобів тощо, а також відсутність залучення сторонніх послуг з експлуатації основних засобів (відсутні контрагенти постачальники) суд зазначає наступне.

У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Згідно зі ст.ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення ведення податкового обліку.

Таким чином, посилання контролюючого органу на наявність порушень податкового законодавства з боку контрагента позивача не спростовує правомірність дій самого позивача на укладення та виконаних ним договорів.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Положення ч.2 ст.71 КАС України передбачають, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, проаналізувавши первинні документи, копії яких наявні в матеріалах справи, встановив, що вони відповідають порядку, встановленому положеннями законодавства та їхні реквізити відповідають вимогам первинних документів, які передбачено статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши у сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що господарські відносини між ОСОБА_3 « НВП «Гетьман» та його контрагентами документально підтверджені та мали реальний характер.

В свою чергу, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Таким чином, відповідачем не доведено суду обґрунтованість висновку про відсутність реально вчинених господарських операцій.

З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 21.08.2017 року № та від 21.08.2017 року № НОМЕР_3 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у вигляді судового збору слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69 - 71, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.08.2017 року № НОМЕР_1 та від 04.08.2017 року № 7, винесені Офісом великих платників податків ДФС.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Гетьман» судові витрати в сумі 2 178 146,42 ( два мільйони сто сімдесят вісім тисяч сто сорок шість грн.42 коп).

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 20 листопада 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.