Справа № 809/259/17
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10101/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року у справі № 809/259/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газенергокомплект" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газенергокомплект" (далі - ТзОВ "Газенергокомплект") звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 02 листопада 2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та від 24 січня 2017 року № НОМЕР_3.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що договірні відносини з контрагентами мали реальний характер, що підтверджено необхідними первинними документами та не спростовано контролюючим органом в установленому чинним законодавством порядку, що свідчить про безпідставність донарахування йому грошових зобовязань з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, Головне управління ДФС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу на неї, в якій просило постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що факти порушень позивачем вимог податкового законодавства, які послужили підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, мали місце та чітко зафіксовані в акті перевірки від 12 жовтня 2016 року № 587/09-19-14-01/32842046, а тому висновок суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень та відповідно про наявність підстав для його скасування є помилковим.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржене рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТзОВ "Газенергокомплект" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, єдиного соціального внеску, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року, за результатами проведення якої складено акт від 12 жовтня 2016 року № 587/09-19-14-01/32842046.

Вказаний акт перевірки містить висновок про порушення позивачем вимог пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пунктів 138.1, 138.2, статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 4 151 787 грн, у тому числі за 2013 рік - 176 592 грн, за 2015 рік - 2 756 998 грн та за перший квартал 2016 року - 1218197 грн; пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 4 118 664 грн, в тому числі за грудень 2013 року - 185885 грн, за жовтень 2015 року - 3063392 грн, за лютий 2016 року - 761155 грн, за березень 2016 року - 108232 грн; пунктів 198.1, 198.6, статті 198, пунктів 201.1, 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість (станом на 31 березня 2016 року ) в сумі 484165 грн.

Вказані висновки обґрунтовані посиланням на безтоварність господарських операцій позивача з контрагентами - ТзОВ «Будресурс-К», ТзОВ «Готика ЛТД», ТзОВ «Газпроменергія 2000», ТзОВ «Газпромінвест ЛТД».

На підставі вказаного вище акта перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення: від 02 листопада 2016 року № НОМЕР_1, яким визначено позивачу суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 6 177 996 грн, з яких на 4118664 грн за основним платежем та на 2059332 грн за штрафними санкціями; від 02 листопада 2016 року № НОМЕР_2, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість за березень 2016 року на суму 484 165 грн; від 02 листопада 2016 року № НОМЕР_4, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 4 849 182 грн, з яких на 4151787 грн за основним платежем та на 697395 грн за штрафними санкціями.

За результатами адміністративного оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень Державною фіскальною службою України рішенням від 26 грудня 2016 року № 27919/6/99-99-11-01-01-25 скасовано податкове повідомлення-рішення від 02 листопада 2016 року № НОМЕР_4 в частині донарахувань по операціях за період 2015 року, і за І квартал 2016 року з контрагентами, щодо яких підтверджено здійснення оплати скаржником грошовими коштами на користь контрагентів та не встановлено наявність дебіторської заборгованості за 2015 рік, і за І квартал 2016 рік і у відповідній частині штрафні санкції, а в решті податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

На виконання рішення про результати розгляду скарги 24 січня 2017 року Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 264 888 грн, з яких на 176592 грн за основним платежем та на 88296 грн за штрафними санкціями.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що досліджені під час розгляду справи докази доводять реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, що в свою чергу свідчить про протиправність оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; перелічені в Податковому кодексі України витрати банківських установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

При цьому наявність або відсутність окремих документів не є підставою для висновків про нереальність господарської операції, якщо з інших документів видно, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у звязку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток та сум податку на додану вартість при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Доводи ж податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За змістом статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як видно з матеріалів справи, позивачем було укладено ряд договорів з ТзОВ «Будресурс-К», ТзОВ «Готика ЛТД», ТзОВ «Газпроменергія 2000» та ТзОВ «Газпромінвест ЛТД».

Так, 01 листопада 2013 року ТзОВ «Газенергокомплект» та ТзОВ «Готика ЛТД» уклали договір № 011113/034 про надання послуг посередництва у торгівлі, згідно з умовами якого виконавець (ТзОВ «Готика ЛТД») зобовязувався, зокрема, здійснити за винагороду дії по пошуку споживачів продукції замовника (ТзОВ «Газенергокомплект»), а замовник зобовязувався своєчасно виплачувати винагороду за надані послуги та забезпечити виконавця інформацією, необхідною для виконання зобовязань по договору.

На виконання вказаного договору ТзОВ «Готика ЛТД» проведено переговори з потенційними контрагентами ТзОВ «Радехівський цукор», ТзОВ «АПБ-Цегла», ЛКП «Львівтеплоенерго» щодо можливості придбання ними продукції замовника.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТзОВ «Готика ЛТД» позивач надав копії акта виконаних робіт, звіту про виконані роботи, податкової накладної, картки рахунку за листопада 2013 року про здійснення розрахунків.

Посилання відповідача на здійснення позивачем попередньої реалізації природного газу контрагентам ТзОВ «Радехівський цукор», ТзОВ «АПБ-Цегла», ЛКП «Львівтеплоенерго» в червні-жовтні 2013 року, що вказує на нереальність господарських операцій з ТзОВ «Готика ЛТД», суд не бере до уваги, оскільки на підставі вказаного договору останнє здійснило пошук потенційних контрагентів для придбання продукції на найвигідніших для позивача умовах та довготривалій основі.

30 вересня 2013 року між ТзОВ "Газенергокомплект" та ТзОВ «Будресурс-К» було укладено договір, відповідно до якого позивач отримав від ТзОВ «Будресурс-К» агентські послуги.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано копії актів надання послуг, податкових накладних, картки рахунку про здійснення розрахунків.

30 жовтня 2015 року між ТзОВ «Газенергокомплект» та ТзОВ «Газпроменергія 2000» укладено договір купівлі-продажу природного газу № 3010/Т, відповідно до якого постачальник (ТзОВ «Газпроменергія 2000») зобовязувався передати у жовтні 2015 року покупцю («ТзОВ «Газенергокомплект») для подальшої реалізації природній газ, а покупець зобовязувався його прийняти та оплатити на умовах даного договору.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТзОВ «Газпроменергія 2000» позивачем надано копії договору, акта передачі-приймання природного газу, актів приймання-передачі фактичних обсягів газу, податкових накладних, картки рахунку, виписки по рахунку.

Крім того, про реальність господарських операцій з вказаним контрагентом свідчить наявна в матеріалах справи копія рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23 серпня 2016 року, що набрало законної сили, про стягнення з «ТзОВ «Газенергокомплект» на користь ТзОВ «Газпроменергія 2000» заборгованості за поставлений природний газ на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 30 жовтня 2015 року № 3010.

Щодо посилання відповідача на підписання згаданого вище договору від імені «ТзОВ «Газенергокомплект» неуповноваженою особою, суд зазначає, що у випадку реальності господарських операцій висновок про недостовірність договору, підписаного іншими особами, ніж ті, що значаться в установчих документах, не може слугувати самостійною підставою для визнання податкової вигоди необґрунтованої.

Також суд не бере до уваги посилання Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на узагальнену податкову інформацію Управління спеціального аудиту ГУ ДФС в Києві, яка складена у звязку з неможливістю проведення позапланової документальної перевірки ТзОВ «Газпроменергія 2000» у зв'язку з відсутністю його за місцезнаходженням, оскільки згідно з чинним законодавством дійсність правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника не залежать від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності їх у Єдиному державному реєстрі.

25 лютого 2016 року між ТзОВ «Газенергокомплект» та ТзОВ «Газпромінвест ЛТД» укладено договір купівлі-продажу природного газу № 04/03/16, згідно з умовами якого продавець (ТзОВ «Газпромінвест ЛТД») зобовязувався реалізовувати природний газ покупцю (ТзОВ «Газенергокомплект») протягом 2016 року, а покупець зобовязувався приймати природний газ та сплатити продавцеві грошові кошти в розмірі, строки та порядку, що визначені умовами цього договору.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТзОВ «Газпромінвест ЛТД» позивачем надано копії договору, акта приймання-передачі природного газу, акта прийому-передачі вартісних показників природного газу, податкової накладної, картки рахунку, банківські виписки.

Про використання придбаного позивачем у ТзОВ «Газпроменергія 2000» та ТзОВ «Газпромінвест ЛТД» природного газу у його господарській діяльності свідчать також наявні в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу природного газу від 20 серпня 2015 року № 20/08-15ПР, укладеного з ТзОВ «Тернопільоблгаз», договорів постачання природного газу від 01 жовтня 2015 року № 6/032, № 210/2, від 29 грудня 2015 року № 210/2016, відповідно до яких позивач зобовязувався поставити природній газ споживачам - Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» та Державному підприємству спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», а також договір транспортування природного газу від 17 грудня 2015 року №, укладеного з ПАТ «Укртрансгаз».

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

З урахуванням вищенаведеного, відповідачем не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність формування позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість з врахуванням господарських відносин з ТзОВ «Будресурс-К», ТзОВ «Готика ЛТД», ТзОВ «Газпроменергія 2000» та ТзОВ «Газпромінвест ЛТД», а відтак, протиправність оскаржених податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року у справі № 809/259/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст судового рішення виготовлено 21 листопада 2017 року.