Справа № 816/586/17
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 р.Справа № 816/586/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2017р. по справі № 816/586/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Інженерні технології"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП Інженерні технології" звернулось до суду із позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 03.01.2017 №, від 03.01.2017 №.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2017 року позовні вимоги задоволено.

Головне управління ДФС у Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповністю з'ясував обставини, які мають значення для справи, у зв'язку з чим дійшов помилкових висновків.

Апеляційна скарга розглядаються відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України та ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, Головним управлінням ДФС у Полтавській області у період з 30.11.2016 року по 07.12.2016 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "НВП Інженерні технології" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 17.06.2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 14.12.2016 року № 588/16-31-14-04-14/37959323, яким встановлено порушення платником податків вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження ТОВ "НВП Інженерні технології" зобов'язання зі сплати ПДВ загалом в розмірі 262858 грн. та завищення від'ємного значення ПДВ загалом у розмірі 79273 грн.

На підставі зазначеного акту Головним управлінням ДФС у Полтавській області 03.01.2017 року сформованів податкові повідомлення-рішення: №, яким зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду загалом у розмірі 79273 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 329953 грн. (в тому числі основний платіж - 263961 грн, штрафні (фінансові) санкції - 65992 грн.).

Вказані податкові повідомлення-рішення позивачем оскаржені до ДФС України, однак рішенням останньої від 23.03.2017 року вих. №5856/6/99-99-11-01-02-25 скаргу платника податків залишено без задоволення, а спірні рішення - без змін.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які можуть бути достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підставою винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є висновки акту перевірки про неправомірне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок сум податку, сплачених контрагентам ТОВ НВП "Квант Сервіс", ТОВ "Воллер" та ТОВ "Ольвія-КС" у складі ціни товарів (послуг).

Зокрема, зазначено, що у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0004588 від 07.07.2016 року, порушене за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364-1 Кримінального кодексу України. Під час досудового розслідування встановлено, що посадові особи ТОВ НВП "Квант Сервіс" вносили до первинних бухгалтерських документів завідомо неправдиві дані щодо взаємовідносин із суб'єктами господарювання за період з 01.01.2015 року по 26.07.2016 року з метою подальшої легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Також, відповідно до акту Головного управління ДФС у Полтавській області від 28.10.2016 року № 490/16-31-14-04-14/37667365 за результатами позапланової невиїзної перевірки ТОВ НВП "Квант Сервіс", останнім на перевірку не надані первинні документи, що підтверджували б правомірність формування даних податкового обліку.

Крім того, у провадженні Головного слідчого управлінням Національної поліції України знаходиться кримінальне провадження №0000329 від 28.01.2016 року, порушене за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ст. 205 та ч. 3 ст. 209 КК України, під час досудового розслідування в якому встановлено, що для здійснення своїх злочинних намірів підозрюваними упродовж 2014-2015 років створено та придбано ряд фіктивних підприємств, у тому числі - ТОВ "Ольвія-КС". Контролюючим органом на адресу ТОВ "Ольвія-КС" надіслані письмові запити про надання пояснень щодо господарської діляьності підприємства, відповідь на які не надано.

Також, слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004588 від 07.07.2016 року, порушеному за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364-1 КК України, у ході досудового розслідування в якому встановлено, що посадові особи ТОВ "Воллер" вносили до первинни бухгалтерських документів завідомо неправдиві дані щодо взаємовідносин із суб'єктами господарювання за період з 01.01.2015 року по 26.07.2016 року з метою подальшої легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом. На запит контролюючого органу про надання первинних документів ТОВ "Воллер" повідомило, що всі фінансово-господарські документи за 2015 рік та перший квартал 2016 року викрадені.

Крім того, Головним управлінням ДФС у Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 21.12.2015 року №0000057, порушеному за фактами фіктивного підприємництва, що завдало збитків державі у великих розмірах, та пособництва в ухиленні від сплати податків, вчиненого в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, у межах якого досліджується діяльність ТОВ НВП "Квант Сервіс", ТОВ "Воллер" та ТОВ "Ольвія-КС".

Таким чином, на підстави викладеного податковий орган дійшов висновку про фіктивний характер господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а отже і неправомірність формування позивачем сум податкового кредиту.

Колегія суддів не підтримує таких висновків відповідача та зазначає наступне.

У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України/.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено судовим розглядом, між ТОВ "НВП Інженерні технології" (покупець) та ТОВ "Воллер" (продавець) 02.11.2015 року укладено договір купівлі-продажу №0311, за умовами якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець - прийняти у свою власність та оплатити обладнання у кількості та за ціною, що наводяться в рахунках на оплату та видаткових накладних, що є невід'ємною частиною договору.

Також, між ТОВ "НВП Інженерні технології" (покупець) та ТОВ "Ольвія-КС" (продавець) 27.02.2015 року укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець - прийняти у свою власність та оплатити обладнання у кількості та за ціною, що наводяться в рахунках на оплату та видаткових накладних, що є невід'ємною частиною договору.

Крім того, між ТОВ "НВП Інженерні технології" (покупець) та ТОВ НВП "Квант Сервіс" (продавець) 27.07.2015 року укладено договір купівлі-продажу №72, за умовами якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця, а покупець - прийняти у свою власність та оплатити обладнання у кількості та за ціною, що наводяться в рахунках на оплату та видаткових накладних, що є невід'ємною частиною договору.

Також, між ТОВ "НВП Інженерні технології" (орендар) та ТОВ "Ольвія-КС" (орендодавець) 02.11.2015 року укладено договір оренди №0211, за умовами якого орендодавець зобов'язувався передати орендареві, а орендар - прийняти в строкове платне користування майно, визначене у цьому договорі, а також сплачувати орендодавцю плату за користування таким майном.

Між ТОВ "НВП Інженерні технології" (орендар) та ТОВ НВП "Квант Сервіс" (орендодавець) 10.08.2015 року укладено договір оренди №1008, за умовами якого орендодавець зобов'язувався передати орендареві, а орендар - прийняти в строкове платне користування майно, визначене у цьому договорі, а також сплачувати орендодавцю плату за користування таким майном.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У відповідності до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Фактичне придбання у ТОВ НВП "Квант Сервіс", ТОВ "Воллер" та ТОВ "Ольвія-КС" зазначених вище товарів і послуг позивачем підтверджено копіями податкових накладних: від 03.11.2015 №4, від 18.03.2016 №22, від 05.04.2016 №4, від 31.05.2016 №57, від 02.03.2015 №1, від 25.12.2015 №45, від 11.11.2015 №41, від 22.12.2015 №27, від 10.12.2015 №21 , від 07.1.22015 №19, від 23.11.2015 №46, від 26.01.2016 №38, від 18.01.2016 №16, від 09.02.2016 №40, від 23.12.2015 №45, від 17.12.2015 №18, від 31.08.2015 №31, від 19.08.2015 №9, від 06.08.2015 №5, від 23.09.2015 №20, від 17.09.2015 №13, від 11.09.2015 №8, від 02.09.2015 №1, від 29.10.2015 №37, від 15.10.2015 №14, від 07.10.2015 №5, від 05.10.2015 №3, від 08.09.2015 №4, від 31.08.2015 №30, які оформлені у відповідності до вимог п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

На момент складення зазначених податкових накладних контрагенти позивача мали статус платника податку на додану вартість та були зареєстровані як юридичні особи у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, наведені податкові накладні підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ НВП "Квант Сервіс", ТОВ "Воллер" та ТОВ "Ольвія-КС" товарів (послуг) на суму ПДВ у розмірі 325742 грн, а тому є підставою для віднесення спірної суми ПДВ до складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

У підтвердження реальності вчинення платником податків господарських операцій позивачем надано копії відповідних видаткових накладних та актів приймання-передачі наданих послуг /т. 1, а.с. 220, 227, 229, 231, 233, 236, 239, 242, 245, 248; т. 2, а.с. 1, 4, 7, 10, 16, 17, 41, 44, 47, 50, 53, 55, 58, 61, 64, 67, 70, 77, 80/.

Застережень щодо змісту та форми видаткових накладних, актів приймання-передачі наданих послуг Акт перевірки та письмові заперечення відповідача проти позову не містять.

Доставку товарів від продавців до покупця здійснив перевізник ФОП ОСОБА_1, з яким позивач уклав договір перевезення вантажів від 01.01.2015 року /т. 1, а.с. 222, 234, 237, 240, 243, 246, 249; т. 2, а.с. 2, 5, 9, 11, 42, 45, 48, 51, 53а, 56, 59, 62, 65, 68, 71, 87-134/.

Розрахунки між сторонами проведено у безготівковій формі, про що до матеріалів справи залучені копії платіжних доручень /т. 1, а.с. 223а, 223б; т. 2, а.с. 29-37, 82-86/.

Придбані товари використані позивачем у господарській діяльності шляхом їх реалізації третім особам, про що надано копії первинних документів /т. 2, а.с. 199-251, т. 3, а.с. 1-214/.

Крім того, надані довідки про фінансовий результат спірних операцій, виробничу потужність та виробничий цикл, відомості про трудові ресурси.

Отже, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи на виконання вищезазначених договорів за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства та можуть підтверджувати право позивача на формування податкового кредиту.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно неможливості підтвердження реальності господарських операцій позивача з огляду на порушення, допущені при оформленні первинних документів, зокрема відсутності назви товару у товарно-транспортних накладних, незаповнених граф «дата надходження», «дата виконання» у розрахункових документах та реєстрах, з огляду на наступне.

Слід вказати, що оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов укладення конкретного правочину з обов'язковим врахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

При цьому формальні помилки в первинних документах не можуть бути вирішальною ознакою безтоварності здійснених господарських операцій

Аналогічної думки дотримується Вищий адміністративний суд України, зокрема в ухвалі від 21.01.2015 р. № К/800/32317/14 зазначивши, щ окремі недоліки в оформленні первинних документів (видаткових накладних) не перешкоджають ідентифікувати учасників спірних операцій, а тому не можуть бути підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди платника.

Також, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.05.2014 р. № К/80/22772/13 зазначено, що можливі недоліки форми первинних документів не зумовлюють для них втрату доказової сили в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не виключають можливість їх використання платником при відображенні та (або) підтвердженні показників податкової звітності згідно зі ст. 44 ПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно окремих кримінальних проваджень, досудових розслідувань, що проводяться органами Національної поліції та ДФС відносно контрагентів позивача колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ "НВП Інженерні технології" не є сторонами кримінальних проваджень №0004588, №0000052, №0000057, на які посилається відповідач.

Листом від 10.05.2017 року № 6884/10/16-31-14-04-28 Головне управління ДФС у Полтавській області повідомило про відсутність в Управлінні будь-яких відомостей щодо кримінальних проваджень №004588, №0000329, №0000008, №000057.

Також, не надано доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним тощо.

Підставою для донарахування платнику податку грошових зобов'язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань.

За таких обставин колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи на виконання вищезазначених договорів за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують право позивача на формування податкового кредиту.

Отже, реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами підтверджено належним чином оформленими первинними документами, які можуть бути достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вказані вище договори були складені з метою їх реального виконання, позивач ставив за мету здійснення господарської діяльності, а не отримання податкової вигоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 03.01.2017 №, від 03.01.2017 № є неправомірним, а тому підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при її прийнятті суд першої інстанції у повному обсязі з'ясував обставини справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2017р. по справі № 816/586/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Катунов В.В. Бершов Г.Є.
Повний текст ухвали виготовлений 20.11.2017 р.