Справа № 201/9598/17(2а/201/296/2017)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2017 рокусправа № 201/9598/17(2а/201/296/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31.07.2017 р. у справі №201/9598/17 (2а/201/296/2017)

за позовом ОСОБА_1

до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України у м.Дніпрі

про визнання неправомірними дій щодо обмеження розміру виплати пенсії, зобовязання здійснювати виплати пенсії без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01.06.2016 року, -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України у м.Дніпрі про визнання неправомірними дій щодо обмеження розміру виплати пенсії, зобовязання здійснювати виплати пенсії без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01.06.2016 року (а.с. 3-8)

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на невірне застосування відповідачем норм матеріального права, та зазначає, що п. 2 розділом II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №911-VIII від 24.12.2015 року визначено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року, проте йому пенсія була призначена ще у 2000 році, що свідчить про неправомірне застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії (а.с. 5).

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31.07.2017 р., прийнятою в порядку скороченого провадження, відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с. 24-25).

Постанова суду першої інстанції обґрунтована відсутністю на час виникнення спірних правовідносин механізму перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII, таким чином у відповідача були відсутні законодавчі підстави для такої виплати, у звязку з чим, відмова відповідача є обґрунтованою та правомірною (зв. стр. а.с. 25).

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 29-35).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що правова позиція відповідача, яку підтримав суд першої інстанції, суперечить ст. ст. 22 та 58 Конституції України, згідно яких, закріплені у Конституції України права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу прав і свобод. Закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи (а.с. 31).

15 листопада 2017 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній звертає увагу колегії суддів на те, що при перерахунку пенсії позивачу було застосовано норму законодавства, що діяла на момент здійснення правочину, а отже відсутні підстави для визнання дій Управління неправомірними (а.с. 50-51).

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, окремо звертаючи увагу суду на ту обставину, що постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20.07.2016 року, яка набрала законної сили, було зобовязано відповідача провести перерахунок його пенсії в розмірі 90 % місячного заробітку відповідно до довідки прокуратури, проте перерахунок пенсії не є предметом даного спору в силу ст. 72 КАС України. Предметом спору даних правовідносин є обмеження максимального розміру виплати пенсії до 10 740 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на те, що постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20.07.2016 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. На підставі зазначеного рішення суду позивачу було проведено перерахунок пенсії з 01.06.2016 року в розмірі 90 % місячного заробітку відповідно до довідки прокуратури Дніпропетровської області. Крім того, зазначив, що при перерахунку пенсії позивача було застосовна норму законодавства, що діяла на момент здійснення правочину, таким чином вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України у м.Дніпрі та з 21.08.2001 року отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати (а.с. 16, 18).

Судом встановлено, що пенсія позивача була перерахована на виконання постанови Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20.07.2016 року, якою зобовязано ЦО УПФУ у м.Дніпрі провести перерахунок пенсії позивача відповідно до вимог ст.. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» у розмірі 90% місячного заробітку відповідно до довідки прокуратури Дніпропетровської області за №18-85 вих. 16 від 04.03.2016 року, починаючи з 01.06.2016 року (а.с. 9-11).

Так, ОСОБА_1 21.12.2016 року та 23.01.2017 року (повторно) звертався до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України у м.Дніпрііз заявами про здійснення виплати зазначеної вище пенсії без обмеження максимального розміру пенсії (а.с. 15, 17).

Центральне обєднаним управлінням Пенсійного фонду України у м.Дніпрі листами від 03.01.2017 року №3-255 та від 03.02.2017 року №3-15 відмовлено у виплаті пенсії та повідомлено позивача про те, що його пенсія перерахована згідно з чинним законодавством України, а виплата проводиться з обмеженням максимального розміру, оскільки в постанові суду не зазначено, що розмір пенсії не обмежується максимальним розміром.

Рішення відповідача вмотивоване тим, що Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 VIII від 24.12.2015 року №1774-VIII від 06.12.2016 року, частину першу статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» доповнено реченнями наступного змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, та у період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) призначених (перерахованих) відповідно до Податкового кодексу України, митного кодексу України, Законів України «Про державну службу», Про прокуратуру», не може перевищувати 10 740 грн. (а.с. 18).

Не погоджуючись із обмеженням пенсійним органом пенсії ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії та її виплату позивачу проведено у відповідності до вимог діючого законодавства України, підстав для визнання неправомірними дій відповідача та зобов'язання його здійснювати пенсійне забезпечення позивача без обмежень нарахованого розміру пенсії не вбачається.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 31.01.200 року перебуває на обліку в ЦО УПФУ в м.Дніпро, та з 21.08.2001 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII, виходячи з 90 % від суми місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів зважує на те, що зазначені вище обставини не заперечуються сторонами, оскільки встановлені постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20.07.2016 року, що набрала законної сили, згідно з якою відповідача було зобовязано провести перерахунок пенсії позивача відповідно до вимог ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 % місячного заробітку відповідно до довідки прокуратури Дніпропетровської області за №18-85 вих. 16 від 04.03.2016 року, починаючи з 01.06.2016 року.

Таким чином, відповідно до ст.. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем, на виконання зазначеного вище рішення суду було перераховано позивачу пенсію у розмірі 90 % місячного заробітку відповідно до довідки прокуратури Дніпропетровської області, проте виплати були здійсненні з обмеженням максимального розміру до 10 740 грн.

Колегія суддів з приводу викладеного вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 року передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Крім того, пунктом другим розділом II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 VIII від 24.12.2015 року визначено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01 січня 2016 року.

Таким чином, враховуючи те що пенсія ОСОБА_1 була призначена у 2000 році на підставі ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 року, а у 2017 році відповідачем був проведений перерахунок зазначеної пенсії на підставі рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що застосування відповідачем обмеження граничного розміру пенсії останнього на підставі ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України « № 911 VII від 24.12.2015 року та № 1774 від 06.12.2016 року є неправомірним.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі «ОСОБА_2 Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Чинне законодавство України чітко визначає випадки, при виникненні яких у держави виникає право на обмеження права і свобод громадянина, у тому числі і пенсійних виплат.

Відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Таку правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) (пункт 6 мотивувальної частини).

Тобто, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані або обмежені. Звуження змісту прав і свобод особи означає зменшення кола субєктів, розміру території, часу, розміру або величину (кількість) благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції та в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акта прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України N7-рп/2004 від 17.03.2004, N 20-рп/2004 від 01.12.2004, N 8-рп/99 від 06.07.1999, N 5-рп/2002 від 20.03.2002 , N 20-рп/2004 від 01.12.2004).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на нарахування пенсії без її обмеження є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань.

На підставі встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, в звязку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової.

Відповідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до п.4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Також, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не зясував фактично, що є предметом спору у даних правовідносинах, про що свідчать доводи суду першої інстанції щодо перерахунку пенсії позивача, в той час як позивач оскаржує дії відповідача стосовно обмеження максимального розміру виплати вже призначеної йому пенсії вже після здійснення перерахунку на підставі рішення суду.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка встановленим обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду -скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів керується приписами ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31.07.2017 р. у справі №201/9598/17 (2а/201/296/2017) скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України у м.Дніпрі про визнання неправомірними дій щодо обмеження розміру виплати пенсії, зобовязання здійснювати виплати пенсії без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01.06.2016 року - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпро щодо обмеження виплати ОСОБА_1 пенсії, перерахованої на підставі постанови Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 липня 2016 року у розмірі 90 % від суми щомісячного заробітку згідно довідки прокуратури Дніпропетровської області за №18-85 вих. 16 від 04.03.2016 року.

Зобовязати Центральне обєднанє управління Пенсійного фонду України в м.Дніпро здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії, нараховану згідно довідки прокуратури Дніпропетровської області за №18-85 вих. 16 від 04.03.2016 року без обмеження її максимального розміру, починаючи з 01 червня 2016 року з урахуванням раніше сплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України у м.Дніпрі на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 1344 грн. (одна тисяча триста сорок чотири) 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 20 листопада 2017 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова