Справа № 354/512/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10727/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Глушка І.В.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2017 року у справі №354/512/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

08.08.2016 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області (далі-Управління), просив скасувати постанову №182/1009/02-43/2016 головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління ОСОБА_3 від 01.08.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення і провадження в адміністративній справі закрити.

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2017 року у задоволені позову відмовлено за необґрунтованості.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2М подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06.10.2017 та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вимога головного інспектора будівельного нагляду ОСОБА_3 щодо направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт, направлення якого передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, є незаконною, оскільки на момент закінчення будівництва даного гаражу такого нормативно-правового акта не існувало. Вказує, що станом на 1996 рік чинними були Державні будівельні норми ДБН А.3.1-2-93, згідно з якими для будівництва гаражу необхідно було отримати дозвіл на виконання будівельних робіт. Апелянт також зазначає, що не вправі був направляти до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт, оскільки не є замовником в розумінні ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», так як користувачем земельної ділянки, на який збудовано гараж, є дружина позивача, що судом першої інстанції враховано не було. Крім того, зазначає, що штраф сплачено не у звязку з визнанням вини у вчиненні правопорушення. За таких обставин вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що припис від 29.02.2016 з терміном у 90 днів про зобов'язання ОСОБА_2 направити повідомлення про початок робіт Управлінню законний, перешкод для виконання позивачем цього припису судом першої інстанції не встановлено. На думку суду першої інстанції пять місяців строку достатньо для направлення повідомлення про початок робіт, або для інформування Управління про неможливість виконання цього припису, чого позивачем зроблено також не було. На підставі вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності дій інспектора Управління Бойка В.Д. щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 гривень, підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.188-42 КУпАП від 01.08.2016 суд першої інстанції не вбачав.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що у лютому 2016 року головним державним інспектором будівельного нагляду ОСОБА_3, в присутності ОСОБА_2, на підставі звернення гр.ОСОБА_4 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил гр.ОСОБА_2 по вул.Свобода, 322 а, м.Яремча, Івано-Франківська область.

Згідно з актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 29.02.2016 та протоколом про адміністративне правопорушення від 29.02.2016 за результатами позапланової перевірки, проведеної на господарську будівлю (гараж) по вул.Свобода, 322 а, м.Яремча, Івано-Франківська область встановлено, що ОСОБА_2 проведено будівництво господарської будівлі (гараж) в 1996 році з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил в частині виконання робіт без дозволу, чим порушено п.3 ч.1 ст.25 Закону України «Про основи містобудування», відповідальність за встановленні правопорушення передбачена ч.1 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.21-23).

Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення №55/1009/02-43/2016 від 04.03.2016, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності: акт перевірки від 29.02.2016, протокол від 29.02.2016 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с.24).

Згідно з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 29.02.2016 ОСОБА_2 зобовязано узаконити будівництво господарської будівлі (гаража) шляхом направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до Управління у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 та встановлений термін виконання у 90 днів (а.с.22).

25.07.2016 головним державним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління ОСОБА_3 на виконання вимог припису від 29.02.2016 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_2

За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 25.07.2016 та протокол про адміністративне правопорушення від 25.07.2016, відповідно до яких перевіркою встановлено невиконання вимог припису від 29.02.2016 при проведеному будівництві господарської будівлі (гараж) в 1996 році, згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 29.02.2016 без дозволу, чим порушено абз.3 п.14 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (а.с.27-28).

01.08.2016 головним державним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління ОСОБА_3 винесено постанову №182/1009/02-43/2016 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень.

Вважаючи зазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі Закон №3038-VI) державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 статті 41 Закону №3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обовязкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Відповідно до ч.8 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V, в редакції чинній на час винесення припису від 29.02.2016, припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - субєкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначено Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі Порядок №553) відповідно до п.5 якого державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Пунктом 17 Порядку №553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис). У приписі обовязково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

Як встановлено з матеріалів справи судом першої інстанції, 29.02.2016 головним інспектором будівельного нагляду ОСОБА_3 за результатами проведеної позапланової перевірки винесено припис, яким зобовязано ОСОБА_2 узаконити будівництво гаража по вул.Свободи, 322 а, м.Яремче, шляхом направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до Управління у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 затверджено Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, який визначає механізм набуття права на виконання підготовчих та будівельних робіт (далі Порядок №466).

Відповідно до п.5 Порядку №466, в редакції чинній на момент винесення припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 29.02.2016, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо обєктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до переліку обєктів, будівництво яких здійснюється після надіслання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Пунктом 13 Порядку №466 встановлено, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт подається замовником (його уповноваженою особою) особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві не пізніше ніж за один календарний день до початку виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням обєкта.

Відповідно до ч.5 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) виконання будівельних робіт без повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот п'ятдесяти до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається, що в 1994 році ОСОБА_2 на земельній ділянці, яка перебувала у власності ОСОБА_5 (дружини), розпочав будівництво спірного гаража, яке закінчено у 1996 році. При цьому, дозвільні документи на будівництво гаража не оформлювались, що позивачем не заперечується.

Однак, станом на 1994 1996 роки порядок та умови надання дозволів на виконання робіт з нового будівництва, розширення реконструкції, реставрації та капітального ремонту об'єктів будівництва встановлювались Державними будівельними нормами А 3.1 2-93 «Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт» відповідно до п.1.1 якого дозвіл на будівництво є юридичним документом, що посвідчує право забудовника та генпідрядника на виконання будівельних робіт, їх фінансування, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж видачу ордерів на земляні роботи.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що положення ДБН А 3.1 2-93, чинні на час проведення будівництва гаража, передбачали як необхідну умову для проведення будівельних робіт отримання дозволу на будівництво та зобовязанння повідомити органи держархбудконтролю в строк, що не перевищує тижня, про початок виконання будівельних робіт на обєкті (будові) (з п.3.8 ДБН А 3.1 2-93).

Скерування компетентному органу повідомлення про початок виконання будівельних робіт передбачалось з квітня 2011 року та не пізніше ніж за один календарний день до початку виконання будівельних робі, тоді як фактично будівництво господарської будівлі (гаража) по вул.Свободи, 322 а, в м.Яремче, завершено ще у 1996 році, що, на переконання суду апеляційної інстанції унеможливлює його направлення.

Враховуючи, що припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил є письмовою вимогою органу державного нагляду (контролю) до суб'єкта господарювання щодо усунення допущених порушень вимог законодавства та зупинення дій (бездіяльності), які спричинили ці порушення, а тому такий припис повинен містити конкретне визначення заходів щодо усунення виявлених під час перевірки порушень, які повинні бути співмірними встановленому перевіркою порушенню. При цьому, при встановленні таких заходів орган державного архітектурно-будівельного контролю повинен враховувати доцільність їх застосування та можливість виконання припису особою, щодо якої такий винесено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що зазначені у приписі про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 29.02.2016 вимоги не могли бути виконані позивачем з обєктивних обставин завершення будівництва господарської споруди (гаражу) в 1996 році, про що зазначено в самому приписі та не заперечується відповідачем.

Статтею 7 КУпАП закріплено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.188-42 КУпАП невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст.244-6 КУпАП органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 188-42)

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи, що роботи із будівництва господарської будівлі (гаража) вчинені у період з 1994 1996 роках та завершені до моменту проведення позапланової перевірки у лютому 2016 року, що не заперечується відповідачем, а тому суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт не є належним та доцільним способом усунення виявленого порушення у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, та способом узаконення проведеного позивачем будівництва.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи вказане та враховуючи, що підставою для винесення оскаржуваної постанови є невиконання вимог припису від 29.02.2016, вимоги якого не виконано позивачем з обєктивних підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання вимог припису здійснено без врахування положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Постанови Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011, КУпАП та принципів адміністративного судочинства, зокрема, принципу пропорційності, яким передбачено, дотримання субєктом владних повноважень необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення, а відтак підлягає скасуванню.

Водночас, щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, то суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС України, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) суб'єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ст.188-42 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що є наслідком закриття провадження у цій частині вимог у відповідності до п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Щодо судових витрат, то такі в силу приписів ст.94 КАС України, розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 41, 155, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2017 року у справі №354/512/16-а скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову №182/1009/02-43/2016 по справі про адміністративне правопорушення від 01.08.2016, винесену головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у адміністративній справі в частині вимоги про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_1
Повний текст Постанови складено 22.11.2017