Справа № 821/1568/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1568/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Собчук Є.В., за участю представника позивачів ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа - фермерське господарство "Чарівне-1" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_3 (далі по тексту позивач-1), ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач-2), ОСОБА_5 (далі по тексту - позивач-3), ОСОБА_6 (далі по тексту - позивач-4), ОСОБА_7 (далі по тексту - позивач-5), звернулись до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі по тексту - відповідач), третя особа - Фермерське господарство "Чарівне-1" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачі звернулися до Головного управління Держгеокадастру із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства. Відповідачем надано відповідь від 12.10.2017 року про відмову в наданні дозволу у звязку з тим, що на даний час Головне управління має право передавати у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації не більше 25 % від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території Херсонської області у кварталі, що передував поточному кварталу, копія листа додається.

На думку позивачів ГУ Держгеокадастром у Херсонській області порушено норми чинного законодавства. Вказали, що законодавством передбачено перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. На думку позивачів посилання відповідача у листі від 12 жовтня 2017 року №Ш-12434/0-3907/6-17 не належать до підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно норм ч.7 ст.122 та ч.7 ст.118 Земельного кодексу України. Таким чином, позивачі вважають, що зазначене рішення винесене відповідачем всупереч вказаної норми законодавства, тобто не на підставі закону України, тому є протиправним.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач надав до суду заперечення, які обґрунтовано тим, що повноваження Головного управління щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності в рамках безоплатної приватизації розповсюджується не на всі земельні ділянки на території області (100%), а виключно на - 25 % від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу. Для цього Головне управління формує переліки земельних ділянок та визначає площу земельних ділянок, які можна передати в межах норм безоплатної приватизації на території Херсонської області та розміщує на сайті управління.

Вказав, що земельні ділянки, на які претендує позивач не входять у територію, на яку Головне управління, на момент розгляду заяви позивача, має компетенцію по розпорядженню в рамках Постанови КМУ від 07.06.2017 №413.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі її представника. Позовні вимоги підтримує.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: на підставі державного акту на право постійного користування землею ІV-ХС №003883 виданий на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 березня 1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрований 22 грудня 1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 66, ОСОБА_8 на праві постійного користування передано земельну ділянку площею 15,23 га на території Новобериславської селищної ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Відповідно до п. 3 розділу "Зміни у землекористуванні", земельна ділянка, що залишилася у постійному користуванні - 21,91 га.

21 вересня 2017 року позивачі звернулися до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) по Новобериславської селищній раді для ведення фермерського господарства із земель наданих у постійне користування голові фермерського господарства "Чарівне-1" ОСОБА_8 (заяви отримані відповідачем 16.11.2017 року).

В матеріалах справи наявний Статуту фермерського господарства "Чарівне-1", затверджений протоколом загальних зборів фермерського господарства "Чарівне-1" № 7 від 20 липня 2017 року. Згідно вказаного Статуту членами фермерського господарства "Чарівне-1." є ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_3.

Відповідно до протоку загальних зборів членів фермерського господарства "Чарівне-1" №7 від 20 липня 2017 року члени фермерського господарства вирішили клопотати до Головного управління Держземагенства у Херсонській області про безоплатну передачу у власність членам фермерського господарства "Чарівне-1" - ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 земельних ділянок із земель раніше наданих у постійне користування громадянину ОСОБА_8 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії ІV-ХС №003883 на право постійного користування землею, виданий на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 березня 1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрований 22 грудня 1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 66.

Судом встановлено, що позивачами подано до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області заяви від 21.09.2017 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) на території Новоберилавської селищної ради Бериславського району Херсонської області для ведення фермерського господарства за рахунок земель, наданих в постійне користування ОСОБА_8 для ведення селянського (фермерського) господарства.

Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області за наслідком розгляду вказаних заяв позивачів надано відповідь від 12.10.2017 за № Ш-12434/0-3907/6-17, відповідно до якої на даний час Головне управління має право передавати у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації не більше 25 відсотків від площі земельних ділянок, право оренди на які було продано на території Херсонської області у кварталі, що передував поточному кварталу. Для цього Головне управління формує переліки земельних ділянок та визначає площу земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації на території Херсонської області та розміщує на сайті управління. Земельні ділянки, які бажали отримати у власність для ведення фермерського господарства заявники, не увійшла до вищезазначеного переліку. У звязку з невідповідністю місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, Головне управління відмовило в задоволенні клопотання.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне: вказані правовідносини між сторонами врегульовані положеннями Конституції України, Земельним кодексом України, Законом України "Про фермерське господарство", Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15.

Стаття 14 Конституції України передбачає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди (п. "в" ч. 1 ст. 31 Земельного кодексу України).

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) ( ч. 2 ст. 31 Земельного кодексу України).

Громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради (ст. 32 Земельного кодексу України).

Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 1, 2, 3 ст. 22 Земельного кодексу України).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно ч. 2 , 3 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Закон України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-VІ (далі по тексту - Закон України № 973-VІ) визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України.

Відповідно до ст. 13 Закону України № 973-VІ, члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Пунктами 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_9 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_9 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавством встановлено виключний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем надано відповідь, яка не відповідає фактичним обставинам, оскільки судом не встановлено невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів у розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач відмовив позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, які не передбачені законодавством.

Суд зазначає, що підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як включення/не включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації на території Херсонської області, Земельним кодексом або іншим законом не передбачена.

У Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі Стратегія), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року за № 413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", дійсно викладено, що Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні:

формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області за такою формулою: Sбп = Sаук х 0,25, де Sбп - площа земельних ділянок, яку пропонується передати безоплатно у власність на території відповідної області; Sаук - площа земельних ділянок, право оренди та/або емфітевзису на яку було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу;

щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок;

надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції;

враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян.

При цьому, Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство" не передбачено надання земельної ділянки у власність в залежності від площі земельних ділянок, право оренди на яку було продано на території відповідної області у кварталі, що передував поточному кварталу, або інших кількісно-якісних показників правовідносин у сфері забезпечення права на землю громадян.

На думку суду, вказана Стратегія затверджена Кабінетом Міністрів України в супереч положенням Конституції України, Земельного кодексу України та Закону України "Про фермерське господарство", які мають вищу юридичну силу в регулюванні даних спірних правовідносин, ніж норми постанови Кабінету Міністрів України, та положення яких не передбачають жодних формул щодо визначення коефіцієнтів кількості земельних ділянок, що можуть бути видані в рамках розпаювання фермерського господарства.

За таких підстав суд приходить до висновку, що Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області відмовлено позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправно, оскільки зазначені в листі підстави не передбачені законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до п. 1 вказаного Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Пунктом 9 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру визначено, що Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної ОСОБА_9 України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Відповідно до пп. 25 п. 11 вказаного Положення, начальник Головного управління, підписує накази Держгеокадастру.

Суд зазначає, що чинним законодавством України передбачена єдина форма рішення, що приймається територіальними органами Держгеокадастру, за результатами розгляду заяв про надання земельних ділянок, - це наказ.

Відмова відповідача, оформлена ним у формі листа, наказу чи у будь якій іншій формі, змісту не змінює та є рішенням суб'єкта владних повноважень.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надати дозвіл позивачам на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як члену фермерського господарства земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю), із земель раніше наданих в постійне користування громадянину ОСОБА_8 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії ІУ-ХС №003883 на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 березня 1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований 22 грудня 1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №66, загальною площею 21,91 га, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки вказане є втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Суд зазначає, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 162 КАС України, відповідно до пункту 2 частини 1 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. У другому абзаці вказаної статті зазначено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, проте відповідний спосіб захисту має бути законним та відповідати певній нормі права.

Суд зазначає, що він може втрутитися в дискреційні повноваження лише за наявності обґрунтованих підстав невиконання вимог законодавства.

Оскільки на час розгляду справи відсутні докази щодо можливості неналежного розгляду заяви позивачів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В даному випадку суд вважає, що правильним способом захисту порушених прав позивача є зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 21.09.2017 р., ОСОБА_4 від 21.09.2017 р., ОСОБА_5 від 21.09.2017 р., ОСОБА_6 від 21.09.2017 р., ОСОБА_7 від 21.09.2017 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як члену фермерського господарства у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), із земель раніше наданих у постійне користування громадянину ОСОБА_8 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії IV-XC № 003883 на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 березня 1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований 22 грудня 1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 66 загальною площею 21,91 га.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає, що відповідно 267 КАС України зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду є правом, а не обов'язком суду. Зважаючи на матеріали справи, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача подати вказаний звіт.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій.

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2,8,9,12,17,19, 122, 158,159, 160-163,167 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо надання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як члену фермерського господарства у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), із земель раніше наданих у постійне користування громадянину ОСОБА_8 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії IV-XC № 003883 на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 березня 1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований 22 грудня 1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 66 загальною площею 21,91 га.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 21.09.2017 р., ОСОБА_4 від 21.09.2017 р., ОСОБА_5 від 21.09.2017 р., ОСОБА_6 від 21.09.2017 р., ОСОБА_7 від 21.09.2017 р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність, як члену фермерського господарства у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), із земель раніше наданих у постійне користування громадянину ОСОБА_8 для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі Державного акту серії IV-XC № 003883 на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення 8 сесії Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 25 березня 1992 року на території Новобериславської сільської ради для ведення селянського (фермерського господарства), зареєстрований 22 грудня 1998 року у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 66 загальною площею 21,91 га.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 640 грн., шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

Стягнути на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 640 грн., шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

Стягнути на користь ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 640 грн., шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

Стягнути на користь ОСОБА_6 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 640 грн., шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

Стягнути на користь ОСОБА_7 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 640 грн., шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21 листопада 2017 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 6.2.1