Справа № 808/3688/16
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2017 рокусправа № 808/3688/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Шлай А.В. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі №808/3688/16 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

01 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив: зобовязати відповідача прийняти рішення, яким затвердити технічну документацію проекту щодо відведення земельної ділянки в натурі на місцевості користувачу ОСОБА_3 .

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що на думку позивача відповідач порушив права ОСОБА_3, визначені Конституцією України та Законом України Про землеустрій України, якими гарантовано право одержати безоплатно у власність земельну ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства. Вважає незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області у затвердженні технічної документацію проекту щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) користувачу ОСОБА_3 Таким чином просить суд зобов'язати відповідача прийняти рішення, яким затвердити технічну документацію проекту щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) користувачу ОСОБА_3

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено: зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, територія Антонівської сільської ради, контур поля №57.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що поданий позивачем на затвердження проект землеустрою щодо відведення у користування земельної ділянки не відповідає вимогам закону щодо своєї форми та змісту, оскільки проект не містить інформації про наявність у юридичної особи, яка є розробником проекту землеустрою, саме двох інженерів-землевпорядників, як того вимагає зазначена стаття. Також заявник зазначає, що в матеріалах проекту багато неточностей, пропущенні дати позначення напрямків суміжних землекористувачів, а довідка статистичної звітності подана із пропуском строку на який її було видано.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

13 вересня 2016 року позивач звернувся до Головного управління із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Листом від 29 вересня 2016 року Головне управління повідомило заявника про те що представлений на затвердження проект землеустрою не відповідає вимогам і нормам законодавства України, а саме:

- акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає вимогам Інструкції щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376, який зареєстрований в Мінюсті 16 червня 2010 року за № 391/17686, відповідно до пункту 3.2 якої кожний межовий знак має номер, що складається з чотирнадцяти символів, які розділяються між собою пунктиром за такою структурою ХХХХ.ХХ-ХХХ-ХХХХХ (вид акту прийомки-передачі межових знаків невірний, дата складання 2014 рік, номери межових знаків містять іншу дату);

- матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) не містять прив'язок до об'єктів та контурів місцевості, відсутні умовні позначення об'єктів, до яких здійснюється прив'язка;

- довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями містить зазначення терміну дії-1 рік, який сплив 14 вересня 2016 року, перелік обмежень не відповідає вимогам додатку 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 1051 від 17 жовтня 2012 року, також в матеріалах проекту пропущені дати, позначення напрямків суміжників.

Відтак, позивачу було відмовлено в затвердженні проекту землеустрою із посиланням на те, що вищезгаданий проект відведення містить порушення, які виключають можливість його погодження.

Вважаючи відмову в погодженні проекту землеустрою протиправною позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження відповідача щодо невідповідності поданого на затвердження проекту землеустрою вимогам закону не відповідають дійсним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.116 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 ст.118 Земельного кодексу України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно ч.ч.8, 9, 10 ст.118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, нормами Земельного кодексу України передбачено обов'язок органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування прийняття рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність.

Як передбачено ч.ч.1, 6 ст.186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

У відповідності до ч. 5 ст. 186-1 Земельного кодексу України, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Частинами 6 і 8 згаданої вище статті Земельного кодексу України встановлено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Статтею 30 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно ст.56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об'єднання земельних ділянок, включає: пояснювальну записку; технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути.

Відповідно до статті 26 Закону України Про землеустрій розробниками документації із землеустрою є, зокрема юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

За змістом частин 3-4 цієї ж статті Закону України "Про землеустрій", взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Отже, подання замовником до відповідного органу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження не породжує для такого органу обов'язку щодо прийняття ним за результатами звернення замовника, одного з рішень, передбачених ст.186-1 Земельного кодексу України. Належним суб'єктом подання проекту землеустрою на погодження у даному випадку є саме розробник такого проекту від імені замовника, а не замовник.

Встановлені обставини справи свідчать, що розробником проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення особистого селянського господарства, на полі №57 розташованому на території Антонівської сільради, площею 2.0000 га є ТОВ «Козацькі землі ЛТД» відповідно до договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №35 від 28 січня 2011 року.

У свою чергу, ОСОБА_3., яким проект землеустрою поданий до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області на погодження, є замовником цього проекту.

З огляду на викладене, непогодження проекту землеустрою, поданого позивачем, не може бути визнано протиправним.

Суд зазначає, що згідно Договору про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №35 від 28 січня 2011 року він набирає законної сили з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами передбачених ним зобовязань. (п. 91.1 ).

Також, суд зазначає, що договором не передбачено можливості подання проекту на погодження до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області замовником послуг.

Згідно із ч.1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, встановлені обставини справи не мітять доказів на користь того, що позивач має право особисто подавати до відповідного органу на затвердження проект землеустрою як замовник технічної землевпорядної документації, вказане свідчить і про відсутність протиправності в діях відповідача щодо непогодження проекту поданого позивачем.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що повернення проекту, поданого позивачем у звязку з його невідповідністю вимогам закону не є перешкодою для звернення належного субєкта земельних правовідносин до субєкта владних повноважень із заявою, оформленою в законодавчому встановленому порядку.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, 198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області - задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі №808/3688/16 скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів у відповідності до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук