Справа № 804/3210/17
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/3210/17

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2017 року

справа № 804/3210/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2017 року у справі за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про суми стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ :

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 872088.90 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2017 року в задоволені адміністративного позову було відмовлено.

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та винести нову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій відсутні, оскільки Відповідачем було виконано обов’язок щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, своєчасного інформувався центр зайнятості про наявність вакантних посад, а також у прийнятті інвалідів на роботу відмов не було.

Суд апеляційної інстанції погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..17 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів” підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда

За змістом статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” вбачається, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу підприємства у 2016 році складала 1844 осіб.

Так, на виконання вимог Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” Відповідач створив місця для працевлаштування інвалідів на підприємстві у кількості 74 одиниць, 15 з яких залишались незайнятими.

Тобто, в даному випадку, Відповідачем було виконано вимоги приписів Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, щодо створення нормативу робочих місць для інвалідів.

Однак, згідно з частиною 3 статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України “Про зайнятість населення”, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання даної норми права, Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013р. №316 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", який набрав чинності 12.07.2013р., відповідно до якого форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. У розділі I форми відображаються основні дані про вакансії.

Частиною 3 статті 18-1 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” встановлено, що Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань

Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що до обов’язків підприємства пов’язаних з працевлаштуванням інвалідів входить не тільки створення робочих місць для інвалідів, але і інформування держави про наявність таких місць шляхом подання щорічної звітності до Фонду соціального захисту інвалідів та інформування про попит на робочу силу районного центру зайнятості.

Водночас, частиною 1 статті 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється відповідно до Закону, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Водночас, частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Зазначена позиція також кореспондується з позицією Верховного Суду України, яка відображена у постанові від 28.05.2013 року.

Встановлені обставини справи свідчать, що 16.02.2017 року підприємством було до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, в якому Відповідачем було самостійно визначено, що на підприємстві у 2016 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 1844 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 59 осіб, а загальна кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях складає 74 осіб.

Також, як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем до Криворізького міського центру зайнятості подавались звіти про попит на робочу силу за формою 3-ПН від 04.01.2016 року, від 03.02.2016 року, від 01.04.2016 року, від 28.04.2016 року, від 26.05.2016 року, від 26.05.2016 року, від 15.12.2016 року

Також, Відповідачем до Криворізького центру зайнятості подавались листи про актуальні вакансії від 23.06.2016 року, від 21.07.2016 року, від 18.08.2016 року, від 15.09.2016 року, від 13.10.2016 року, від 11.11.2016 року, від 09.12.2016 року

Окрім того, Відповідач самостійно здійснював заходи по працевлаштуванню інвалідів, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з газет.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до обов'язків підприємства відноситься створення робочих місць для інвалідів, яке не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати та працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, оскільки такий обов'язок покладено на фонд соціального страхування інвалідів та Державну службу зайнятості. До обов'язків підприємств відноситься інформування Фонду соціального захисту інвалідів шляхом подання щорічної звітності та районного центру зайнятості шляхом подання відповідної звітності про наявність вакантних місць.

В даному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи, Відповідач належним чином інформував Фонд соціального захисту інвалідів шляхом подання щорічної звітності та районний центр зайнятості шляхом подання звітності про попит на робочу силу, що підтверджується вищенаведеними обставинами.

Отже, виходячи з зазначеного, Відповідач у 2016 році здійснив всіх залежних від нього заходів по працевлаштуванню інвалідів на створені ним вакантні робочі місця, а саме він інформував державу про створені ним робочі місця для працевлаштування інвалідів шляхом подання відповідних звітів, що свідчить про відсутність протиправного характеру в його діях та як наслідок можливості стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2017 року є обґрунтованою та законною, а підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200, ст. 206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2017 року – залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко