Справа № 826/13543/17
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 листопада 2017 року № 826/13543/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною й скасування постанови,

встановив:

23.10.2017 ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) звернулася в суд з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (Шевченківський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.11.2016 ВП №48247197 (оскаржувана постанова).

Зазначила, що державним виконавцем не вчинялися дії, спрямовані на виконання судового рішення в адміністративній справі №826/5388/15. Певні виконавчі дії вчинялися тільки після втручання ОСОБА_1 як стягувача у виконавчому провадженні. Державний виконавець не мав підстав для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, адже ним не вчинено всіх необхідних дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2017 відкрито провадження у справі і призначено її до судового розгляду.

Присутні у судовому засіданні 13.11.2017 представники позивача заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та надані у справу докази. Додатково здійснили посилання на протиправність оскаржуваного рішення.

Представник відповідача у судові засідання не прибув, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи суб'єкт владних повноважень повідомлений завчасно й належним чином. При цьому, через канцелярію суду Шевченківським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві подано заперечення на позов, у яких, зокрема, зазначено, що оскаржувана постанова старшим державним виконавцем прийнята обґрунтовано та не може бути скасована. У межах виконавчого провадження вчинено всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії з примусового виконання рішення суду. Включення фізичних осіб до переліку вкладників банків є повноваженнями Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд), а тому виконати відповідне рішення суду без участі такої особи, яка виступає боржником у виконавчому провадженні, неможливо. Тобто, у виконавчому документі зазначено, що боржником є Уповноважена особа Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ «Банк» (ПАТ «БГ «Банк») Новікова Марія Миколаївна (Уповноважена особа), а тому у державного виконавця відсутні підстави вживати заходи примусового характеру до інших уповноважених осіб Фонду.

У запереченнях на позов викладено клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 13.11.2017 представниками позивача також заявлено клопотання про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 №2747-IV (КАС України), ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2015 в адміністративній справі №826/5388/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015, частково задоволено позов ОСОБА_1 до Фонду та Уповноваженої особи про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, а саме зобов'язано Уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» Новікову Марію Миколаївну включити ОСОБА_1 у перелік вкладників ПАТ «БГ Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. В іншій частині позову відмовлено.

07.07.2015 Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист в адміністративній справі №826/5388/15, згідно з яким, боржником є Уповноважена особа, а стягувачем - ОСОБА_1 (виконавчий лист).

16.07.2015 ОСОБА_1 звернулася до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві (ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві) із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 24.07.2015 ВП №48247197 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа. Боржнику надано семиденний строк для самостійного виконання рішення суду в адміністративній справі №826/5388/15.

З матеріалів виконавчого провадження, копії якого надано відповідачем до суду, вбачається, що постанову про відкриття виконавчого провадження направлено Уповноваженій особі із супровідним листом від 24.07.2015. Однак, доказів, які б свідчили про направлення такої постанови рекомендованим листом із повідомленням про вручення, як це було передбачено статтею 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (Закон №606-XIV) у редакції, чинній на час прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідачем суду не надані та, як наслідок, відсутні у матеріалах справи.

Поряд з цим, як вбачається з копії Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 в адміністративній справі №826/16347/15, 10.08.2015 Уповноважена особа звернулася до суду із позовом до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.07.2015 ВП №48247197. За результатами розгляду та вирішення спору по суті, вказаною постановою, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2015, у задоволенні позову Уповноваженої особи відмовлено.

26.10.2015 страшим державним виконавцем складено вимогу, якою Уповноважену особу зобов'язано протягом трьох днів з моменту отримання вимоги виконати у повному обсязі виконавчий лист. Повідомлено, що у разі невиконання без поважних причин вимоги до Уповноваженої особи буде застосовано штрафні санкції.

12.01.2016 до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, як правонаступника ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, надійшов лист Уповноваженої особи, яким повідомлено, що рішення суду виконати неможливо без внесення до нього відповідних змін, адже у резолютивній частині рішення вказано невірну назву Фонду, а саме зазначено «Фонд гарантування коштів фізичних осіб».

13.06.2016 у межах виконавчого провадження ВП №48247197 старшим державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця на боржника накладено штраф у розмірі 1000 грн.

22.08.2016 старшим державним виконавцем складено вимогу, якою Уповноважену особу зобов'язано протягом п'яти днів з моменту отримання вимоги виконати у повному обсязі виконавчий лист. Повідомлено, що у разі невиконання без поважних причин вимоги до Уповноваженої особи буде застосовано штрафні санкції.

Вказана вимога вручена за довіреністю 02.09.2016.

09.11.2016 у межах виконавчого провадження ВП №48247197 старшим державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця на боржника накладено штраф у розмірі 2000 грн.

Крім того, старшим державним виконавцем складено повідомлення про кримінальне правопорушення, яким старший державний виконавець просив Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві порушити кримінальне провадження стосовно Уповноваженої особи за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України.

09.11.2016 старшим державним виконавцем прийнято оскаржувану постанову, якою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа закінчено. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що виконавче провадження закінчено на підставі частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (Закон №1404-VIII).

З наявної у матеріалах справи копії аркуша журналу надіслання кореспонденції відповідача вбачається, що 07.12.2016 копію оскаржуваної постанови надіслано ОСОБА_1 (порядковий номер у списку 4110).

Не погоджуючись з рішенням державного виконавця Шевченко Ю.А. звернулася до суду. При цьому, суд вважає, що спеціально визначений КАС України (ч. 2 ст. 181 КАС України) строк звернення позивачем пропущено з поважних причин, а саме у зв'язку із неотриманням копії оскаржуваної постанови. Як пояснили у ході судового розгляду справи представники позивача, про прийняття оскаржуваної постанови позивач дізналася тільки 20.10.2017 після особистого прийому представника у відповідача. Доказів, які б свідчили про зворотне, відповідачем суду не надано, а судом не встановлено. Більше того, досліджуючи в ході розгляду даної справи матеріали виконавчого провадження, судом встановлено, що виконавчі дії вчинялися з значним проміжком у часі, зокрема після ознайомлення представника стягувача з матеріалами виконавчого провадження та, як пояснили представники позивача в судовому після особистого звернення. Саме виконавче провадження тривало з липня 2015 року. Що може бути розцінено як додаткове підтвердження відсутності у позивача обґрунтованого очікування завершення провадження у зв'язку з його виконанням своєчасно.

Отже, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Нормативно-правовим актом, яким було врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час відкриття виконавчого провадження ВП №48247197 був Закон №606-XIV, а на час прийняття оскаржуваної постанови - Закон №1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 року.

Згідно зі статтею 1, частиною першою статті 2 Закону №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною першою статті 6 Закону №606-XIV передбачено гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні, зокрема державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 17 Закону, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону №606-XIV).

Відповідно до частин першої, другої статті 25 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною першою статті 27 Закону №606-XIV визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно зі статтею 32 Закону №606-XIV, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений главою 7 Закону №606-XIV.

Так, відповідно до частин першої - третьої статті 75 Закону №606-XIV, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Статтею 63 Закону №1404-VIII, у свою чергу, передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Проаналізувавши викладені норми суд зазначає, що державним виконавцем у межах виконавчого провадження ВП №48247197 вчинено передбачені спеціальним Законом дії, направлені на виконання рішення суду.

Разом з тим, суд переконаний, що вчинені державним виконавцем дії є недостатніми та такими, що не забезпечили виконання судового рішення, хоча державна виконавча служба є саме тим органом, який має забезпечити належне виконання рішення суду.

На підтвердження своєї позиції суд зазначає, що на первинну вимогу старшого державного виконавця виконати рішення суду Уповноважена особа надала відповідь про неможливість такого виконання у зв'язку з тим, що судовим рішенням Уповноважену особу зобов'язано включити відомості про ОСОБА_1 до неіснуючого переліку.

Викладене старшим державним виконавцем розцінено як неможливість виконання рішення суду, хоча державний виконавець мав можливість, відповідно до наділених повноважень, звернутися до суду за роз'ясненням судового рішення.

Дослідивши зміст листа Уповноваженої особи суд констатує, що при прийнятті судового рішення судом допущено технічну помилку, яка, у свою чергу, не повинна призвести до невиконання рішення суду.

Зокрема, відповідно до частин першої - третьої статті 34 Закону №606-XIV, у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

У разі якщо зміст виконавчого документа є незрозумілим, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення змісту цього документа.

Суд або орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, зобов'язаний розглянути заяву державного виконавця у десятиденний строк з дня її надходження і у разі необхідності дати відповідне роз'яснення рішення чи змісту документа, не змінюючи їх редакції.

Згідно з частиною першою статті 169 КАС України, суд може з власної ініціативи або за заявою особи, що брала участь у справі, чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Крім того, державний виконавець маючи у матеріалах виконавчого провадження лист Уповноваженої особи Новікової М.М. від 12.01.2016 з повідомленням про призначення її рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 27.02.2015 №43 лише по 26.02.2016, у серпні місяці направляє на її адресу вимогу виконати в повному обсязі виконавчий лист. При цьому, загальнодоступною є інформація щодо рішень Виконавчої дирекції Фонду та призначення інших Уповноважених осіб.

Тобто, державний виконавець не скористався можливістю замінити сторону виконавчого провадження. Натомість, прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на те, що рішення не може бути виконано без участі боржника.

Із доводами державного виконавця суд погодитися не може, оскільки божником у виконавчому провадженні є не конкретна фізична особа, а посадова особа Фонду, а саме Уповноважена особа.

Суд зазначає, що одну фізичну особу, призначену Уповноваженою особою може бути змінено на іншу фізичну особу, якщо таку особу змінено, наприклад, шляхом прийняття виконавчою дирекцією Фонду рішення про делегування повноважень.

Частиною п'ятою статті 15 Закону №1404-VIII визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 15 цього Закону.

Згідно з частиною першою статі 264 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судовий захист особи має бути ефективним, а тому суд має забезпечити виконання судового рішення, у тому числі того, яке прийняте на користь фізичної особи, що повинно мати наслідком відновлення порушених прав та інтересів особи.

Керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України) та принципом обов'язковості судових рішень, за яким постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України (ч. 2 ст. 14 КАС України), суд робить висновок про передчасність прийняття оскаржуваної постанови, адже у ході судового розгляду справи встановлений факт невчинення державним виконавцем всіх необхідних дій, направлених на належне та повне виконання судового рішення в адміністративній справі №826/5388/15.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин сьомої, дев'ятої, пункту 2 частини шістнадцятої статті 236-8 Кримінально-процесуального кодексу України від 30.06.2009 №16-рп/2009 (справа №1-17/2009) мова йде про те, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

При прийнятті рішення суд також враховував практику Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 06.09.1978 у справі «Класс та інші проти Німеччини» зазначено, що із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, в той час, коли Шевченківським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві належним чином наведені позивачем посилання не спростовано, суд доходить висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку та задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчого провадження від 09.11.2016 ВП №48247197.

Присудити на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) здійснений нею судовий збір у розмірі 640 грн (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до частин першої, третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя О.М. Чудак