Справа № 826/6586/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30 жовтня 2017 року 09:01 № 826/6586/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (у стані ліквідації, уповноважений ФГВФО) про визнання протиправними дій, скасування запису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, (далі - позивач), звернувся до суду з позовом (з урахуванням заяви про заміну відповідача), до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, (далі - відповідач), про визнання протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича щодо внесення до Державного реєстру іпотек запису № 7157935 від 25.12.2015 року про державну реєстрацію зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 1306 від 25.05.2012 року та про скасування такого запису.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що реєстраційна дія вчинена з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки приватним нотаріусом змінено іпотекодержателя заставного майна без правових підстав.

Представник відповідача проти позову заперечив з огляду на відсутність спірних правовідносин між позивачем та відповідачем, оскільки лише з 01.01.2013 року нотаріусам було надано право виконувати функції державного реєстратора, а до 2013 року нотаріуси не здійснювали формування реєстраційної справи та не направляли таку справу до органів Міністерства юстиції.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» проти позову заперечив з огляду на діюче на час укладення договору купівлі-продажу законодавство, яким передбачалось, що внесення інформації про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою або відступлення прав за іпотечним договором до Державного реєстру іпотек в день укладення договору тим самим нотаріусом, який посвідчував цей договір, зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог.

Представники відповідача та третьої особи у відповідне судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

08 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2634/0508/45-005, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 90 000,00 доларів США за відсотковою ставкою 11,9% річних та з датою остаточного повернення 08 травня 2033 року.

Одночасно між ВАТ «Сведбанк» та позивачем укладено іпотечний договір 2634/0508/45-005-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмух Б.Л., зареєстрований в реєстрі за №1436, в забезпечення належного виконання позивачем вимог банку за кредитним договором. За умовами даного договору позивачем передано в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

08 травня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дмух Б.Л. накладена заборона відчуження вказаної квартири до припинення договору іпотеки.

В подальшому між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстровано реєстрі, відповідно до умов якого банк продав (відступив) права вимоги та передав їх, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі за кредитним договором від 08 травня 2008 року № 2634/0508/45-005.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», 25 грудня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем в Державному реєстрі іпотек зареєстровано обтяження (іпотеку) за реєстраційним номером 7157935 на квартиру АДРЕСА_1.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень встановлені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон № 1952, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно частини другої статті 19 Закону № 1952, державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі:

1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном;

2) рішень судів, що набрали законної сили;

3) постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно;

4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом;

5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом;

7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, якою затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №703, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 р. № 410 затверджений Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек (який діяв до 01.01.2013 року), згідно якого державна реєстрація іпотек здійснюється з метою реалізації переважного права іпотекодержателя у задоволенні вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими іпотекодержателями незареєстрованих або зареєстрованих пізніше прав чи вимог на предмет іпотеки; надання в інтересах фізичних чи юридичних осіб інформації про обтяження нерухомого майна іпотекою або про відсутність такого обтяження.

Згідно наведеного Тимчасового порядку адміністратор Реєстру - державне підприємство «Інформаційний центр» Мін'юсту, що відповідає за збереження єдиної комп'ютерної бази даних Реєстру;

реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком;

внесення запису до Реєстру - занесення до єдиної комп'ютерної бази даних за порядковим номером відомостей про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної тощо.

Відповідно до статті 3 Закону України від 02.09.1993 № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 3425) нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з Законом України від 04.07.2012 № 5037-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно», з 01 січня 2013 року впроваджено новий порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яким внесено зміни до ряду нормативно-правових актів, серед яких: закони України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про нотаріат».

Так, згідно вказаних змін, які набрали чинності з 01.01.2013, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до вимог частини першої статті 16 Закону № 1952 (зі змінами, внесеними Законом від 04.07.2012 № 5037-VI, які набрали чинності з 01.01.2013), заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію. Згідно частини дев'ятої статті 15 № 1952 (зі змінами, внесеними Законом від 04.07.2012 № 5037-VI, які набрали чинності з 01.01.2013) державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Як вбачається з матеріалів справи, запис про іпотеку № 7157935 внесено до Державного реєстру іпотек 25.12.2012, тобто до надання приватним нотаріусам на законодавчому рівні функції державного реєстратора.

Таким чином, суд приходить до висновку, що нотаріуса визначено як спеціального суб'єкта, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і з 01 січня 2013 року при вчиненні нотаріальних дій нотаріусами проводиться реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно речових прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року. Щодо внесення відомостей до Державного реєстру іпотек, то належним реєстратором діючим на час внесення запису до Державного реєстру іпотек також визначено нотаріуса.

Оскільки зміни до законодавчих актів у сфері державної реєстрації прав та їх обтяжень набрали чинності з 01.01.2013, то саме з цього моменту розпочато формування нотаріусами як державними реєстраторами матеріалів реєстраційних справ та відбувається їх передача до органів державної реєстрації прав.

Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на те, що правовідносини між позивачем та приватним нотаріусом виникли до 01.01.2013, то відповідно до законодавства, що діяло на той момент, нотаріуси не здійснювали формування матеріалів реєстраційної справи та не направляли їх до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (яке створено з 01.01.2013).

Виходячи з системного аналізу наведених норм права, суд вказує на відсутність правовідносин зобов'язального характеру та компетенції суб'єкта владних повноважень з боку відповідача - Головного територіального управління юстиції у місті Києві по відношенню до позивача в межах заявлених вимог.

Разом з тим, суд вбачає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до частини 1 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Під час розгляду справи позивачем прийнято рішення про заміну відповідача у справі, при цьому позовні вимоги позивачем не змінені та стосуються правовідносин із приватним нотаріусом.

Положення статті 575 Цивільного кодексу України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Суд, приймаючи до уваги вище викладене, критично ставиться до наведених доводів позивача в обґрунтування позовних вимог, при цьому зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту оспорюваного права, а суд позбавлений можливості розглянути наведені позивачем доводи в межах заявленого позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 88, 128, 158-163, 167, КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко