Справа № 537/4483/17
Суддя: Сьоря С. І.
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження№ 2-а/537/198/2017
Справа № 537/4483/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2017 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій, зобов»язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити постанову, якою визнати протиправним рішення Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 198 від 20.07.2017 року про відмову у поновленні їй пенсії за віком, зобов»язати Кременчуцьке об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати розмір та поновити їй виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, передбачених пенсійним законодавством України на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Свої вимоги мотивувала тим, що до жовтня 2001 року вона проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримувала пенсію за віком, а надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв»язку із чим виплату пенсії припинено. 03.07.2017 року її представник - ОСОБА_2 звернувся до Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком. Рішенням Кременчуцького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 198 від 20.07.2017 року у поновленні пенсії відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення управлінням зазначено, що угода між урядом України і урядом держави Ізраїль не ратифікована Верховною Радою України. Заява про поновлення раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто або законним представником. Особа повинна пред»явити паспорт або інший документ, що засвідчує місце проживання (реєстрації). Паспорт громадянина України для виїзду за кордон не може бути прийнятий для призначення пенсії. Вважає протиправним рішення УПФУ про відмову в поновленні виплати пенсії, оскільки відсутність документів, що засвідчують в установленому законом порядку факт проживання в м.Кременчуці та подача закордонного паспорту не є підставами для відмови у поновленні виплати пенсії.

Представник відповідача - Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області надіслав до суду письмові заперечення проти позову, в яких в задоволенні позову просить відмовити у звязку з його безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Згідно з статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується копією закордонного паспорта ВК № 098993, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України, виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де перебуває на консульському обліку в державі Ізраїль.

Як достовірно встановлено судом, до жовтня 2001 року місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 та на даний час остання постійно проживає у державі Ізраїль за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Пенсійному фонді та отримувала пенсію за віком. У зв»язку з її виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль, їй була припинена виплата пенсії за віком.

03.07.2017 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком.

Рішенням Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 198 від 20 липня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в поновленні виплати раніше призначеної пенсії, в звязку з відсутністю документів, що підтверджують факт її проживання (реєстрації місця проживання) в м. Кременчуці. Окрім того, в даному рішенні зазначено, що паспорт громадянина для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, а тому не може бути прийнятим за документ для призначення пенсії на території України.

Статтею 24 Конституції України закріплено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року визначено, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватись із такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадяни України, позивач має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 року вказав, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування".

Після прийняття вищевказаного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Міжнародних договорів між Україною та Державою Ізраїль стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 19 травня 2015 року дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Згідно з пунктом 3.3 мотивувальної частини вищезазначеного рішення, виходячи із правової, соціальної природи пенсії право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія,- в Україні чи за її межами.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Позивачі, як громадяни України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і на пенсійне забезпечення.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_1 права на поновлення виплати їй пенсії за віком, яку вона отримувала до виїзду на постійне місце проживання за межі України.

Частина 2 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що пенсія призначається довічно або на період протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Як встановлено судом ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком, тобто довічно, а не певний період часу.

У відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно п. 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно п 4.8. Порядку заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_1 не може бути відмовлено в поновленні пенсійних виплат з вказаних обставин.

Разом з тим, суд не приймає заперечення відповідача з приводу того, що позивачем надано для поновлення виплати пенсії закордонний паспорт, оскільки згідно ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України ; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члену екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 42 Закону передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Отже, ОСОБА_1, має такі ж самі конституційні права, як і громадяни України, які проживають на території України, це також стосується і її права, як на поновлення виплати пенсії, так і на її індексацію та інші перерахунки відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Як вбачається з матеріалів позову, представник позивача звернувся до суду за захистом прав і свобод позивача 01.09.2017 року шляхом оскарження рішення Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області№ 198 від 20.07.2017 року, а тому строк для звернення до суду представником позивача не пропущено.

Також, суд зазначає, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. Тобто, з цього часу відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Отже, суд приходить до висновку, що бездіяльність органів Пенсійного фонду щодо не поновлення виплати пенсії відповідно до вимог діючого законодавства призвела до порушення прав і свобод позивача, які можуть буди поновленні шляхом поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 року.

Згідно ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову в тому числі про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю - ОСОБА_2 до Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій, зобов»язання вчинити діїє законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 94, 159 - 163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій, зобов»язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 198 від 20.07.2017 року щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов»язати Кременчуцьке об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити виплату та перерахувати розмір пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з 07.10.2009 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, які передбачені чинним пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (ідентифікаційний код 40367050) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 640 грн. сплаченого судового збору

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області на протязі десяти днів з дня отримання копії постанови у повному обсязі з одночасним подання копії апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Суддя: С.І. Сьоря