Справа № 163/2352/17
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/2352/17
Провадження № 2-а/163/88/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року Любомльський районний суд Волинської області у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Голядинець О.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Любомль позовну заяву ОСОБА_1 до інспекторів СРПП №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 26.08.2017 року серії БР №801299 та серії БР №801298, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом, у якому просив визнати дії інспекторів СРПП №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області щодо складання постанов від 26.08.2017 року серії БР №801299 та серії БР №801298 про накладення на нього адміністративних стягнень у вигляді штрафу в сумі 51 та 425 гривень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП, незаконними, а вказані постанови протиправними та їх скасувати.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 26.08.2017 року приблизно о 19 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Ауді-А6» по вул.Дружби в м.Любомль до своєї квартири, йому назустріч рухався поліцейський автомобіль, який, наближаючись, за 50 метрів увімкнув проблискові маячки, у звязку із чим він зупинився. З поліцейського автомобіля вийшов інспектор Віцинець Ю.О., який незрозуміло відрекомендувавшись, попросив передати документи на авто та водійське посвідчення. Він, зі своєї сторони, запитав у поліцейського про підставу зупинки, на що останній повідомив про те, що він нібито не був пристебнутий ременем безпеки, хоча на момент руху автомобіля він був пристебнутий, а відстебнутися вимушений був лише для того, щоб дістати документи. На його вимогу надати докази порушення п.п.2.3 ПДР та показати зафіксоване порушення інспектор відмовив, у звязку із чим, зі своєї сторони, він повідомив поліцейському про незаконність його зупинки, після чого, пристебнувшись ременем безпеки, продовжив рух до свого місця проживання та проти таких його дій інспектор не заперечив. Оскільки зупиняв його лише один інспектор, з яким він мав розмову, поява другого протоколу за підписом інспектора Пашка Л.В. викликала у нього здивування. Вказує, що Правил дорожнього руху він не порушував, доказів того, що він їхав без ременя безпеки співробітником ДАІ не наведено, свідків, які можуть підтвердити вчинення ним порушення ПДР та відмову від отримання постанови не наведено. Крім цього, посилаючись на рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015, зазначив, що розгляд справи на місці зупинки його транспортного засобу, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призвело до порушення його процесуальних прав, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП. Зміст оскаржуваних постанов також не відповідає вимогам п.10 розділу ІV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом від 06.11.2015 року №1376.

Не погоджуючись з поданим ОСОБА_1 адміністративним позовом, відповідачі - інспектори СРПП №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожен зокрема, подали письмові заперечення, у яких вказали на невизнання заявлених позовних вимог, оскільки неправомірних дій з їх сторони не було, а оскаржувані постанови винесені з дотриманням вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та суду пояснив, що рухаючись автомобілем марки «Ауді-А6» його було зупинено поліцейськими - відповідачами, які рухались йому назустріч на службовому транспорті. Як на причину зупинки, останні вказали, що він нібито рухався без пристебнутого ременя безпеки, хоча в дійсності він їхав пристебнутим. На його прохання надати докази вчинення ним такого порушення Правил дорожнього руху, відповідачами доказів надано не було. Оскільки його зупинка була безпричинною, документи на прохання інспекторів він не надав. Діалог з відповідачами щодо надання йому доказів правопорушення тривав орієнтовно 15 хв., після чого він розпочав рух, при цьому у його присутності будь-якої постанови не виносилось і це вважає помилкою інспекторів. В той же час, на запитання суду вказав, що документи поліцейським він не надав, так як останні "забрались" поїхали, а він не зобовязаний їх наздоганяти. Наступного дня по цьому, поштовим звязком він отримав оскаржувані постанови, які винесені без його присутності та без наведення жодних доказів. Також вказав, що винесення відносно нього оскаржуваних постанов можливо має місце внаслідок того, що з відповідачем ОСОБА_3 він уже мав прокурорську справу, у якій останній не довів свою правоту, тому не виключає такі дії, як помста.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що під час патрулювання спільно з інспектором Пашком П.В. на службовому автомобілі в м.Любомль, по вул.Дружби, їм назустріч рухався автомобіль марки «Ауді-А6», на польській реєстрації. Через лобове скло, за 20-30 метрів, як до них наближався даний автомобіль, вони чітко бачили, що його водій не був пристебнутий ременем безпеки, у звязку із чим, у відповідності до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», ними спільно було прийнято рішення про зупинку цього транспортного засобу. Вийшовши до водія, він відрекомендувався та вказав на причину зупинки, а саме, керування автомобілем без пристебнутого ременя безпеки, на що позивач відразу запитав, де докази такого порушення. Станом на серпень 2017 року вони не були забезпечені нагрудними камерами та відеореєстраторами, тому правопорушення на відео зафіксовано не було. Зі службового автомобіля до них також вийшов інспектор Пашко П.В. На його вимогу предявити документи: посвідчення водія, технічний паспорт на автомобіль, документ, що підтверджує право користування автомобілем, оскільки він був на польській реєстрації, та поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, позивач відмовився. Останньому було розяснено, що в разі непредявлення документів, відносно нього буде винесено постанову за вчинення правопорушення. Діалог з позивачем тривав орієнтовно 10 хвилин, йому було розяснено, що буде відбуватись розгляд справи про адміністративне правопорушення, однак останній повідомив, що нічого він предявляти не буде, оскаржить в суд, а після того, як він попередив, що буде здійснювати відеофіксацію на мобільний телефон, позивач закрив вікно і поїхав по вул.Дружби в огороджене подвіря свого місця проживання, що є приватною власністю. Розгляд справ проведено на місці зупинки позивача, однак, через відсутність усіх необхідних анкетних даних, вони були вимушені прослідувати до відділу поліції для встановлення цих даних, при цьому прізвище та імя позивача було відоме інспектору Пашку П.В., як жителю м.Любомль. На підставі інтегрованої бази «Армор» були встановлені анкетні дані позивача та складені постанови про адміністративні правопорушення, з яких одну виніс він за не предявлення документів, а другу - інспектор Пашко П.В. за керування автомобілем без пристебнутого ременя безпеки, оскільки внутрішнім наказом МВС за №1395 передбачено, що два порушення не може бути зафіксовано одним і тим самим поліцейським.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що під час патрулювання спільно з інспектором Віцинцем Ю.О. в м.Любомль по вул.Дружби ними був виявлений автомобіль марки «Ауді-А6», водій якого рухався без ременя безпеки, у звязку із чим було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу. Першим до вказаного автомобіля спілкуватись вийшов інспектор Віцинець Ю.О., а потім підійшов він та представився. З позивачем спілкувались орієнтовно 10 хвилин, інспектор Віцинець Ю.О. пояснював причину зупинки та те, що вони не забезпечені нагрудними камерами. Позивач, зі своєї сторони, говорив, що вони не доведуть вчинення ним правопорушення та документів їм предявляти не буде. Після того, як ОСОБА_2 попередив, що буде здійснювати зйомку на мобільний телефон, позивач, відмовившись надавати посвідчення водія, закрив скло та поїхав по вул.Дружби до свого місця проживання. Він, зі своєї сторони, попередив про винесення постанови за ч.5 ст.121 КУпАП. Оскільки попередньо був знайомий з позивачем, тому знав його прізвище та імя, а інші відомості щодо особи останнього вони встановили з бази «Армор» у відділі поліції, де склали оскаржувані постанови, які наступного дня зареєстрували в канцелярії та вони були відправлені на адресу позивача поштовим звязком. Крім цього вказав, що неприязних відносин з позивачем у нього немає, в конфлікти з останнім не входив та по роботі претензій не має. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським СРПП №3 Любомльського ВП ОСОБА_3, серії БР №801299 від 26.08.2017 року, встановлено, що ОСОБА_1 26.08.2017 року о 19:00 год. в м.Любомль по вул.Дружби, керуючи автомобілем марки «Ауді-А6», р.н.з.LRA04801, обладнаним засобом пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3. (в) ПДР України.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором СРПП №3 Любомльського ВП ОСОБА_2, серії БР №801298 від 26.08.2017 року, ОСОБА_1 26.08.2017 року о 19:00 год. в м.Любомль по вул.Дружби, керуючи автомобілем марки «Ауді-А6», р.н.з.LRA04801, не предявив для перевірки посвідчення водія категорії «В», чим порушив п.2.1. (а) ПДР України.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

ОСОБА_1, вважаючи винесені поліцейським ОСОБА_3 та інспектором Віцинцем Ю.О. постанови від 26.08.2017 року серії БР №801299 та серії БР №801298 неправомірно, звернувся до суду з метою захисту своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 КУпАП, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

В силу ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1 ПДР України - ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3. ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Так, п.2.3 (в) ПДР України регламентує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Пунктом 1.9. ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, настає за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами і тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121 КУпАП.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП). При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч.2 ст.33 КУпАП).

Відповідно до ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження факту порушення ним п.2.3. (в) ПДР України, а саме керування ним автомобілем без пристебнутого ременя безпеки.

Такі доводи позивача у спірних правовідносинах судом до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч.1 ст.69 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст.69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України, пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.86 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Даючи оцінку поясненням сторін у справі, сприйнятих безпосередньо в судовому засіданні, у суду достатньо підстав вважати, що пояснення посадових осіб СРПП №3 Любомльського ВП, як відповідачів у справі, які наділені владними повноваженнями, є правдивими, оскільки у кожного із них вони є послідовними, між собою взаємоузгодженими, не містять жодних суперечностей та вцілому відтворюють картину перебігу подій, за яких винесено оскаржувані постанови.

В той же час, пояснення позивача таким критеріям не відповідають, про що свідчать суперечності в його поясненнях, а тому, на переконання суду, така обрана позивачем позиція, спрямована на уникнення від несприятливих для нього наслідків, у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності та накладенням стягнення, та не є беззаперечним доказом неправомірності дій відповідачів.

Також суд зважує й на ту обставину, що відповідачі у період аналізованих подій не були забезпечені спеціальними технічними засобами, а саме нагрудними відеокамерами та відеореєстраторами, однак їх відсутність не звільняє поліцейських від виконання покладених на них службових обовязків під час несення патрульної служби у відповідності до п.8 та п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію».

Крім цього, слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, та позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, якими він спростовує висновки поліцейського.

Доказів упередженості відповідача ОСОБА_3 щодо позивача перед судом не доведено та підстав для сумніву у обєктивності вказаного відповідача щодо позивача судом не встановлено.

Відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Факт непредявлення посвідчення водія на вимогу інспектора Віцинця Ю.О. позивач в судовому засіданні не заперечив та, як на причину таких своїх дій, вказав на відсутність у відповідачів для такої вимоги законних підстав, оскільки будь-яких Правил дорожнього руху він не порушував.

Однак, вищенаведеним встановлено протилежне, а саме законність зупинки відповідачами транспортного засобу позивача, у звязку із виявленням порушення п.2.3 (в) ПДР України.

Поряд з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач у позовній заяві стверджує, що ремінь безпеки він був вимушений відстебнути саме для того, щоб дістати документи. Натомість, з пояснень обох сторін встановлено, що вимога інспектора Віцинця Ю.О. щодо предявлення документів була висловлена не в момент зупинки позивача, що не вимагало від останнього першочергово відстибати ремінь безпеки. Зазначене в свою чергу підтверджує намагання позивача шляхом спотворення фактичних обставин справи уникнути від відповідальності за вчинене правопорушення.

Щодо місця розгляду справ про адміністративні правопорушення, то пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, визначено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені … частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, … 126, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У справі встановлено, що розгляд справ фактично здійснювався на місці вчинення правопорушень, однак з незалежних від відповідачів причин, а саме відсутності у їх розпорядженні анкетних даних особи правопорушника, для складання змісту постанов вони були вимушені прослідувати до відділу поліції.

При цьому, такі дії відповідачів зумовлені виключно поведінкою самого ОСОБА_1, який, ігноруючи вимоги поліцейських та користуючись незабезпеченістю останніх технічними засобами фіксації правопорушень, самовільно залишив місце його зупинки, не давши можливості завершити розпочаті поліцейськими процесуальні дії щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Будь-яких порушень прав позивача зі сторони відповідачів судом не встановлено, оскільки прийняті останніми постанови були надіслані на його адресу поштовим звязком та він скористався своїм правом оскаржити їх до суду.

Також суд звертає увагу на те, що оскаржувані постанови складені повноважними особами, за своєю формою і змістом відповідають нормам чинного законодавства, а розмір накладених стягнень відповідає санкціям ч.5 ст.121 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Не зазначення в оскаржуваних постановах повних даних про імя та по батькові осіб, які їх винесли, не є беззаперечною підставою для скасування цих постанов, не спростовує викладених у них фактів та не обмежує прав особи, щодо якої вони винесені.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що оскаржувані постанови серії БР №801299 та серії БР №801298 від 26.08.2017 року щодо ОСОБА_1 винесені посадовими особами СРПП №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області правомірно, а викладені у них факти судом сумніву не піддаються.

Зазначеним встановлено відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 9, 10, 11, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспекторів СРПП №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 26.08.2017 року серії БР №801299 та серії БР №801298, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 21.11.2017 року.

Головуюча: суддя А.Л. Гайдук