Справа № 523/11245/17
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 523/11245/17

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Шепітко І.Г.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправними дії відповідача, виражених у відмові у призначенні йому пенсії за віком по Списку №1, скасувати Рішення №90 від 09 червня 2017 року та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за Списком №1.

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Суворовське ОУПФ України в м.Одесі звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Згідно із ч. 8 ст. 183-2 КАС України апеляційні скарги у справах передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Суворовського ОУПФ України в м.Одесі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

20 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до УПФ України в Суворовському районі м.Одесі з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1.

11 липня 2017 року Рішенням №90 від 09 червня 2017 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки ним не надано первинних документів на підтвердження трудового стажу.

Не погоджуючись з вищевказаним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач не несе зобов'язання по здійсненню записів у трудовій книжці та не повинен вживати заходи щодо їх перевірки, як і надання додаткових доказів для можливості перевірки місця його роботи, оскільки це не є його компетенцією, трудову книжку позивач отримав у встановленому законом порядку, записи в ній здійснювались відповідними посадовими особами.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, № 1058-IV та Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII.

В апеляційній скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2017 року та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, до числа яких відноситься відповідач, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком.

Згідно ч.4 ст.22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року пенсійний фонд забезпечує комплекс організаційних та технічних заходів, спрямованих на захист відомостей, що містяться в системі персоніфікованого обліку».

Диспозицією ч.І ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» от 09 липня 2003 року №1058, який набув чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 цієї ж статті цього ж Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках. здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058 встановлюють, що визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах здійснюється згідно з нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788.

Як передбачено ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на призначення пенсії на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, показників, затверджених Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно п.1 ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Кабінету Міністрів України №442 від 01 серпня 1992 року затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Згідно п.1 та 2 вказаного Порядку атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно пунктів 10-11 вказаного Порядку результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Частиною 2 пункту 4 Порядку передбачено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

З вищезазначених норм законодавства слідує, що при призначені пенсії на пільгових умовах необхідно встановити чи працював позивач повний робочий день зі шкідливими і особливо важкими умовами праці, чи передбачена його посада Списком №1 виробництв, робіт, професій, показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162, та чи проведено атестацію робочих місць на підприємстві.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1.1. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 20 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» №637 від 12 серпня 1993 року, передбачено, що у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Дослідивши наявну в матеріалах справи трудову книжку ОСОБА_2 Серії БТ-ІІ №1134523, видану 25 січня 1985 року, колегією суддів встановлено, що вона заповнена належним чином, та відповідає вимогам діючого законодавства. Окрім того, з даної трудової книжки вбачається, що позивач працював повний робочий день зі шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Будь-яких доказів того, що надана позивачем трудова книжка чи інші документи містять в собі недостовірну інформацію, відповідачем надано не було, а в ході судового розгляду справи - їх не встановлено.

В свою чергу, факт наявності посади, на якій працював позивач, у Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою КМУ від 11 березня 1994 року №162, сторонами не заперечується.

Як вбачається з вимог пункту 20 вищевказаного Порядку, підтверджувати наявний трудовий стаж для призначення пенсії шляхом надання пенсійному фонду уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, необхідно тільки у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу.

Ця позиція аналогічна з позицією Вищого адміністративного суду України у оглядовому листі від 14 серпня 2008 року № 1406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного убезпечення (за результатами справ, розглянутих Вищим адміністративним судом України у касаційному порядку)».

З урахуванням вищевказаного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що ненадання позивачем довідок про підтвердження наявного трудового стажу не є підставою для не зарахування пільгового стажу роботи, оскільки обов'язок перевірки покладено на відповідача, а тому неможливість її проведення через перебування підприємств в зоні бойових дій не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналізуючи вищевказані обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про визнання неправомірними дії Суворовського ОУПФ України в м.Одесі щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_3 на пільгових умовах за Списком №1.

При цьому, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи проте ухвалив судове рішення з помилковим застосуванням норм процесуального права, у звязку з чим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, апеляційна скарга Суворовського ОУПФ України в м.Одесі підлягає частковому задоволенню, а оскаржена постанова зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Як вбачається з приписів частин 2, 3 ст. 99 КАС України строк звернення до суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду з захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Отже, враховуючи шестимісячний строк на звернення до суду з позовом, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з 08 лютого 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції необхідно змінити, зазначивши у п. 3 резолютивної частини про необхідність зобов'язання Суворовське об'єднане Управління пенсійного фонду України в м.Одесі здійснити призначення пенсії ОСОБА_2 за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 08 лютого 2017 року.

В решті оскаржувану постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Згідно зі ст. ст. 198, 201 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини десятої ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії змінити, виклавши абзац 3 резолютивної частини постанови в наступній редакції.

Зобов'язати Суворовське об'єднане Управління пенсійного фонду України в м.Одесі здійснити призначення пенсії ОСОБА_2 за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 08 лютого 2017 року.

В решті постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направленні її копій сторонам, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: Потапчук В.О.

Суддя: Шляхтицький О.І.

Суддя: Семенюк Г.В.