Справа № 810/2767/14
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2016-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/2767/14

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2016 року Справа № 810/2767/14

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого – судді Харченко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛО"

до

Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області,

третя особа:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КЛО-ОЙЛ",

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2015 постанова Київського окружного адміністративного суду від 22.05.2015 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2015 скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу для направлення справи на новий розгляд суд касаційної інстанції посилався на неповне з’ясування судами першої та апеляційної інстанцій усіх обставин справи.

Враховуючи викладене, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2015 справу прийнято до провадження та призначено її до судового розгляду.

Судом також здійснено заміну відповідача - Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі Київської області її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області.

Матеріали справи містять письмові заперечення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області, в яких зазначено, що посадові особи контролюючого органу діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судове засідання, призначене на 05.08.2016, представники сторін та третьої особи не з’явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Матеріали справи містять клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача та третьої особи про відкладення судового засідання або повідомлень про причини неприбуття до суду не надходило.

Частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи сторони та третя особа повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з'явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У серпні – вересні 2008 року посадовими особами Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Київської області на підставі вимог статей 11 та 111 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-ХІІ проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛО" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007 по 31.03.2008.

За результатами перевірки складено акт від 07.10.2008 № 424/23-1/21563629 (далі – акт перевірки), в якому зафіксовано ряд порушень позивачем вимог податкового законодавства.

Зокрема, у ході перевірки податковий орган дійшов висновку про те, що позивачем в порушення вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР до складу валових витрат за ІІ та ІІІ квартали 2007 року безпідставно віднесено витрати на придбання векселів в сумі 68800000,00 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 17200000,00 грн.

Так, у ході перевірки податковим органом встановлено, що протягом травня та липня 2007 року позивачем на підставі укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛО-ОЙЛ" договору від 09.06.2006 № 300/КЛ-06 поставлено останньому нафтопродукти на загальну суму 77766678,66 грн., у тому числі ПДВ – 12961113,11 грн.

За результатами поставки позивачем збільшено валові доходи, а саме: за II квартал 2007 року – на суму 24973934,53 грн. та III квартал 2007 року – на суму 39831631,02 грн.

Вартість придбаного у позивача товару Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛО-ОЙЛ" оплачено частково. Заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛО-ОЙЛ" перед позивачем за товар, поставлений у період з 01.05.2007 по 24.05.2007, склала 29894099,11 грн., за товар, поставлений у період з 03.07.2007 по 30.07.2007 – 42802415,71 грн.

24 травня 2007 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛО-ОЙЛ" укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки нафтопродуктів від 09.06.2006 № 300/КЛ-06, умовами якої передбачено оплату за згодою постачальника товару векселем, що передається постачальнику за актом приймання-передачі і є невід’ємною частиною договору.

В рахунок оплати заборгованості за поставлений товар Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛО-ОЙЛ" видано два прості векселі, а саме: вексель серії АА № 0140022 від 25.05.2007 номінальною вартістю 28200000,00 грн. із терміном погашення до 24.05.2008 та вексель серії АА № 0140023 від 31.07.2007 номінальною вартістю 40600000,00 грн. із терміном погашення до 30.07.2008.

Емітентом зазначених векселів є Товариство з обмеженою відповідальністю "КЛО-ОЙЛ".

Згідно з актами прийому-передачі цінних паперів від 25.05.2007 та 31.07.2007 покупець – Товариство з обмеженою відповідальністю "КЛО-ОЙЛ" передав, а позивач прийняв в оплату за договором поставки нафтопродуктів від 09.06.2006 № 300/КЛ-06 наведені вище прості векселі.

Після спливу одного місяця з моменту передачі позивачу векселя серії АА № 0140022 від 25.05.2007 номінальною вартістю 28200000,00 грн. Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛО" укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛО-ОЙЛ" договір купівлі – продажу цінних паперів від 27.06.2007 № 119/КО-07, відповідно до умов якого позивач передає у власність векселедавцю вказаний вексель за ціною продажу 17000000,00 грн. (із дисконтом у сумі 11200000,00 грн.).

У свою чергу, продаж позивачем векселедавцю простого векселя серії АА № 0140023 від 31.07.2007 номінальною вартістю 40600000,00 грн. за ціною 23200000,00 грн. (із дисконтом у сумі 17400000,00 грн.) відбувся у вересні 2007 року на підставі укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛО" з Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛО-ОЙЛ" договору купівлі – продажу цінних паперів від 28.09.2007 № 06/ЦП-07.

За результатами наведених вище господарських операцій позивачем збільшено валові доходи за ІІ та ІІІ квартали 2007 року на загальну суму 40200000,00 грн., що дорівнює ціні продажу векселів за договорами купівлі – продажу цінних паперів від 27.06.2007 № 119/КО-07 та 28.09.2007 № 06/ЦП-07.

У свою чергу, до валових витрат за вказані звітні періоди платником податку віднесено номінальну вартість векселів у загальному розмірі 68800000,00 грн.

У ході перевірки податковий орган, спираючись на положення підпункту 5.2.1 пункту 5.2 та підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР, дійшов висновку, що право на віднесення до валових витрат за ІІ та ІІІ квартали 2007 року номінальної вартості векселів у розмірі 68800000,00 грн. не передбачено чинним податковим законодавством.

При цьому, відповідач в акті перевірки також зазначив, що положення пункту 7.6 статті 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР, які передбачають окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами, до даних правовідносин застосовуватись не повинні, оскільки векселі було отримано позивачем при їх емісії в забезпечення боргових зобов’язань його контрагента – покупця товару, тобто компенсація вартості векселів не відбувалась, а відтак підстави для включення номінальної вартості векселів до складу витрат окремого податкового обліку операцій з векселями відсутні.

За наведених обставин, податковий орган дійшов висновку про заниження позивачем податку на прибуток підприємств, що підлягає сплаті за ІІ та ІІІ квартали 2007 року, на загальну суму 17200000,00 грн.

За результатами перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення – рішення, яким за наслідками вказаного вище правопорушення позивачу на підставі приписів підпункту «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 та підпунктів 17.1.3, 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ донараховано податкове зобов’язання з податку на прибуток підприємств у сумі 17200000,00 грн. та застосовано до нього штрафні (фінансові) санкції у розмірі 17200000,00 грн.

Як вже зазначалось судом вище, справа розглядалась судами неодноразово. За результатами останнього перегляду Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 21.10.2015 наголосив на тому, що при новому розгляді справи судам слід враховувати, що в акті перевірки та оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні податковим органом зазначено про порушення позивачем підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР та визначено вказані норми підставою для нарахування суми податкового зобов’язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій), проте не вказано жодних нарахувань за порушення позивачем підпункту 7.6.1 пункту 7.6 статті 7 цього Закону.

Суд касаційної інстанції також звернув увагу на те, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки деклараціям позивача з податку на прибуток підприємства, що містяться в матеріалах справи, та не з’ясовано чи використовував позивач право на відображення від’ємного фінансового результату по операціях з цінними паперами (спірними векселями) в декларації та у додатку К3 до декларації, ведення якого передбачено Порядком складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 29.03.2003 № 143.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

В силу приписів пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі – Закон України № 334/94-ВР), об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України № 334/94-ВР передбачено, що валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону (підпункт 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України № 334/94-ВР).

У свою чергу, валовими витратами виробництва та обігу (далі - валові витрати) відповідно до приписів пункту 5.1 статті 5 цього Закону вважається сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України № 334/94-ВР визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (абзац четвертий підпункт 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України № 334/94-ВР).

Поряд із загальними правилами із визначення валового доходів і витрат за операціями, що спрямовані на отримання прибутку, Законом України № 334/94-ВР також передбачено окремий порядок декларування операцій особливого виду, до яких відносяться операції з цінними паперами та деривативами.

Відповідно до статті 1 Закону України № 334/94-ВР, цінний папір – це документ, що засвідчує право володіння або відносини позики та відповідає вимогам, установленим законодавством про цінні папери.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» від 23.02.2006 № 3480-ІV, вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

В силу приписів статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 № 2374-III (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Підпунктом 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України № 334/94-ВР передбачено, що датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що договори, які передбачають вексельну форму розрахунків, фактично включають дві операції – товарну (поставку товарів (робіт/послуг), зобов'язання щодо платежу за які закриваються векселем) та вексельну (видачу векселя і погашення зобов'язань за ним). Відповідно під час відвантаження товару (виконання робіт/надання послуг) відбувається перша подія товарної операції, і постачальник незалежно від передбаченої договором форми розрахунків (у тому числі і вексельної) за загальним правилом підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України № 334/94-ВР відображає валові доходи.

Видача (передача) векселя продавцю товару (виконавцю робіт/послуг) буде другою заключною подією цієї господарської операції. На цьому етапі вексель не змінює показники валових доходів та валових витрат у сторін договору поставки товарів (робіт, послуг), оскільки виконує функцію засобу платежу.

В силу приписів пункту 1.6 статті 1 Закону України № 334/94-ВР, цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення, вважаються товаром.

Таким чином, коли вексель перейшов до продавця товару, він набуває властивостей товару і може бути предметом інших угод, у тому числі купівлі – продажу.

У розумінні приписів податкового законодавства, в усіх операціях, крім операцій з випуску та погашення, цінні папери, у тому числі і векселі, виступають як особливий товар, а тому операції з ними належать до операцій особливого виду, порядок оподаткування яких визначено пунктом 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР.

Так, підпунктом 7.6.1 пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР передбачено, що платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами.

Якщо протягом звітного періоду витрати на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду, від'ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або деривативами такого ж виду майбутніх звітних періодів у порядку, визначеному статтею 6 цього Закону.

Якщо протягом звітного періоду доходи від продажу кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, отримані (нараховані) платником податку, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду (з урахуванням від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами чи деривативами такого ж виду минулих періодів), прибуток включається до складу валових доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

Усі інші витрати та доходи такого платника податку, крім витрат та доходів за операціями з цінними паперами (корпоративними правами) та деривативами, визначеними цим підпунктом, беруть участь у визначенні об'єкта оподаткування такого платника податку на загальних умовах, встановлених цим Законом.

Відповідно до підпунктів 7.6.3, 7.6.4 пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР під терміном "витрати" слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості. До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв'язку з таким придбанням. Під терміном "доходи" слід розуміти суму коштів або вартість майна, отриману (нараховану) платником податку від продажу, обміну або інших способів відчуження цінних паперів та деривативів, збільшену на вартість будь-яких матеріальних цінностей чи нематеріальних активів, які передаються платнику податку в зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням. До складу доходів включається також сума будь-якої заборгованості платника податку, яка погашається у зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

Положення підпункту 7.6.1 пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР дають підстави для висновку, що під час розрахунку фінансових результатів від операції з цінними паперами, доходи від таких операцій порівнюються з витратами, понесеними внаслідок придбання таких цінних паперів. При цьому, під придбанням векселя розуміється одержання векселя у власність через купівлю, врахування, заставу (заклад), видачу або дарування, спадщину або іншу угоду, результат якої - майнове право на вексель (пункт 1.2 постанови Правління Національного банку України від 16.12.2002 № 508).

Таким чином, вартість товарів (робіт, послуг) за договором поставки, заборгованість за яким була припинена шляхом видачі векселя і придбання (одержання) продавцем грошових прав щодо платежу за векселем, включається векселеутримувачем до витрат на придбання векселя відповідно до вимог підпункту 7.6.1 пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР.

Відтак, твердження податкового органу (на яких наполягає і позивач) щодо відсутності законодавчих підстав для відображення в окремому податковому обліку фінансового результату операції Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛО" з продажу векселів Товариству з обмеженою відповідальністю "КЛО-ОЙЛ" на підставі договорів купівлі – продажу цінних паперів від 27.06.2007 № 119/КО-07 та 28.09.2007 № 06/ЦП-07 шляхом порівняння доходів від таких операцій із витратами, що дорівнюють вартості реалізованих товарів, у розрахунок за які було отримано векселі, суд вважає необґрунтованими.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що норми пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР, що встановлюють особливий порядок оподаткування операцій з цінними паперами та деривативами, не поширюються на операції з емісії корпоративних прав або інших цінних паперів, що здійснюються платником податку, а також з їх зворотного викупу або погашення таким платником податку (абзац 5 підпункту 7.6.1 пункту 7.6 статті 7 цього Закону).

Таким чином, наведене вище застереження стосується виключно емітента (векселедавця), тобто особи, яка здійснює емісію (що прямо випливає безпосередньо з норм цього підпункту). У свою чергу, на першого векселедержателя (яким і є позивач) приписи цієї норми не поширюються, оскільки векселедержатель не здійснює емісію (не є емітентом), а отже повинен керуватися загальними положеннями пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР.

Твердження представника позивача про відсутність підстав для відображення ним фінансового результату операції з продажу векселів за правилами пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР з огляду на те, що він не здійснює такого особливого виду діяльності як торгівля цінними паперами, судом до уваги не приймається з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 7.6.2 пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР, норми цього пункту поширюються на платників податку - торгівців цінними паперами та деривативами, а також на будь-яких інших платників податку, які здійснюють операції з торгівлі цінними паперами чи деривативами.

В силу приписів статті 165 Господарського кодексу України, операції купівлі-продажу цінних паперів здійснюють їх емітенти, власники, а також торговці цінними паперами - посередники у сфері випуску та обігу цінних паперів.

Зважаючи на те, що власником цінного паперу вважається особа, якій цінні папери належать на праві власності або за іншим майновим правом, векселедержатель простого векселя (яким і є позивач) вправі здійснювати операції купівлі – продажу векселів.

Враховуючи положення пункту 1.6 Закону України № 334/94-ВР, операції, які передбачають передачу прав власності на цінний папір (вексель), крім операцій з їх випуску та погашення, є операціями з продажу цінних паперів.

Таким чином, положення пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР поширюються на операції з придбання або продажу цінних паперів торговцями цінними паперами, чий статус встановлюється відповідним законодавством про цінні папери і фондовий ринок, а також на операції з купівлі та продажу цінних паперів особами, які не мають статусу торговців цінними паперами.

Посилання позивача щодо неналежності вчинених ним операцій до операції з торгівлі цінними паперами з огляду на визначення поняття «торгівля цінними паперами», що було відображене в статті 4 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» від 30.10.1996 № 448/96-ВР (у першій редакції закону), а також на передбачений у рішенні Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 29.10.2002 № 321 (чинному на момент виникнення спірних правовідносин) перелік операцій, що не відносяться до торгівлі цінними паперами, судом до уваги не приймається, оскільки вказані нормативно – правові акти встановлюють, відповідно, перелік видів професійної діяльності на ринку цінних паперів, та перелік операцій, що не відносяться до професійної діяльності на ринку цінних паперів.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що норми підпункту 7.6.2 пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР не ставлять в залежність порядок ведення податкового обліку операцій з цінними паперами від того чи є платник податків професійним торговцем цінними паперами, оскільки таке тлумачення призводить до звуження кола платників податків, на яких поширюється вимоги пункту 7.6 цієї статті, лише до тих, хто здійснює професійні види діяльності на ринку цінних паперів.

Наведені вище обставини у сукупності дають підстави вважати спірні операції з векселями такими, що підпадають під дію положень пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР щодо окремого податкового обліку фінансових результатів операцій з цінними паперами, що у свою чергу свідчить про неможливість застосування Товариством з обмеженою відповідальністю "КЛО" до операцій особливого виду загальних підходів обчислення валових доходів і валових витрат, передбачених статтями 4 та 5 цього Закону.

Таким чином, висновки податкового органу про заниження позивачем показників прибутку за II та III квартали 2007 року з підстав порушення ним вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2 та підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України 334/94-ВР суд вважає необґрунтованими.

Як вже зазначалось судом вище, передбачений пунктом 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР спеціальний (окремий) податковий облік операцій з цінними паперами і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, фондових і товарних деривативів здійснюється шляхом деталізації зведень про суми доходів і витрат, пов’язаних з придбанням (одержанням) і продажем акцій (і інших корпоративних прав), облігацій, векселів, деривативів, а також інших цінних паперів.

Показники таких операцій відображаються у додатку КЗ декларації з податку на прибуток підприємства, форму та порядок складання якої затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 29.03.2003 № 143. Якщо витрати на придбання окремого виду цінних паперів перевищують доходи, отримані від їх продажу протягом звітного періоду, то негативний фінансовий результат переноситься на наступні періоди. У випадку одержання прибутку, такий фінансовий результат включається до складу валових доходів даного звітного періоду. Позитивний узагальнений фінансовий результат переноситься до загальної (основної) частини декларації в валові доходи.

Як пояснив позивач, показники фінансових результатів від операцій зі спірними векселями не відображались підприємством у додатках КЗ декларації з податку на прибуток підприємств за 1 півріччя та 3 квартали 2007 року. Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями декларацій з додатками.

У свою чергу, податковий орган під час перевірки правильності нарахування позивачем податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств поставив під сумнів показники валових витрат загальної (основної) частини декларації за ІІ та ІІІ квартали 2007 року та не надав жодної оцінки правильності заповнення позивачем показників додатків К3 вказаних декларацій.

Хибний висновок податкового органу про відсутність підстав для окремого податкового обліку фінансових результатів операцій позивача з векселями за правилами пункту 7.6 статті 7 Закону України № 334/94-ВР призвів до непроведення відповідачем всебічної контрольно – перевірочної роботи з показниками валових доходів і валових витрат підприємства з урахуванням методологічного та арифметичного контролю за розрахунком показників додатка К3, необхідність заповнення яких позивачем встановлена судом в рамках розгляду даної справи.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте, це не означає, що суд зобов'язаний взяти на себе тягар доказування розміру завищених/занижених показників податкової звітності платника податків та розміру податку на прибуток підприємств, що повинен бути донарахований у зв’язку з порушенням порядку обліку операцій з цінними паперами замість сторони у справі - суб'єкта владних повноважень у відносинах з юридичною особою.

Статтею 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII (у редакції, чинній на момент проведення перевірки) передбачено, що державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об’єднані державні податкові інспекції виконують такі функції: здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів; забезпечують застосування та своєчасне стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства.

За таких обставин, дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, суд не має права перебирати на себе повноваження податкового органу щодо визначення розміру податкового зобов’язання та штрафних санкцій за порушення законодавства про оподаткування.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Харченко С.В.