Справа № 520/4975/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 520/4975/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бескровний Я.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправними дій щодо не включення заробітної плати за період роботи за сумісництвом до розрахунку розміру пенсії та зменшення страхового стажу, про зобовязання відновити виплату пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи за сумісництвом до розрахунку розміру пенсії та раніше визначеного страхового стажу, -

ВСТАНОВИВ:

Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі подало апеляційну скаргу на постанову Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року, в якій просить суд скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Постановою від 21 серпня 2017 року, ухваленою в порядку скороченого провадження, Київський районний суд м. Одеси задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1:

- визнав неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо не включення для обчислення пенсії позивачу з 01.04.2016 заробітної плати за період роботи за сумісництвом з 01.05.1989 по 31.12.1992 включно, згідно з довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії від 26.04.2005 №583, виданої СП «Інтердізайн» та зменшення страхового стажу з 48 років 6 місяців і 22 днів до 41 року 10 місяців 17 днів;

- зобов'язав Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.04.2016 з урахуванням заробітної плати за період роботи за сумісництвом з 01.05.1989 по 31.12.1992 включно, згідно з довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії від 26.04.2005 №583, виданої СП «Інтердізайн» з урахуванням вже отриманих сум пенсії та з урахуванням страхового стажу у 48 років 6 місяців і 22 днів.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги твердження пенсійного органу, які були зазначені в письмових запереченнях на адміністративний позов, а саме посилання на приписи ч. 1 ст. 40, ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п. 38, п. 43 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України № 21-1 від 25.11.2005 року, відповідно до яких апелянт не врахував довідку про заробітну плату, оскільки дані, що в ній містяться, не підтверджені первинними документами. Апелянт зазначає, що надана позивачем довідка не містить дати та номеру реєстрації і не відповідає формі додатку № 1 в редакції Постанови ПФУ № 13-1 від 07.07.2014 року Порядку затвердженого Постановою Правління ПФУ № 21-1 від 25.11.2005 року, а саме відсутні записи відповідальних осіб, які видали довідку.

Апелянт звертає увагу на те, що вказані в довідці суми заробітної плати можуть бути враховані при визначені розміру пенсії позивача лише за умови передачі первинних документів до архівної установи та видачі архівною установою нової довідки про заробіток.

За таких обставин апелянт вважає, що суд першої інстанції проігнорував правову позицію ВСУ викладену в постанові цього суду від 17.03.2015 року у справі № 21-11а15.

Також апелент апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з пенсійного органу на користь позивача судового збору, оскільки апелянт звільнений від сплати судового збору та зазначені витрати не фінансуються з державного бюджету.

ОСОБА_1 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову з без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції послався на приписи ст. ст. 19, 22, 152 Конституції України та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що до 01 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 перебував на пенсійному обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси та з 30.01.2005 року отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 9, 10).

Відповідно до матеріалів справи на час призначення пенсії позивач мав страховий стаж, який врахований пенсійним органом, 43 року 03 місяці та 04 дні (а.с. 11), а станом на 03.07.2012 року страховий стаж, врахований пенсійним органом для розрахунку розміру пенсії становив 48 років 11 місяців та 04 дні (а.с. 12).

Апеляційний суд встановив, що при прийнятті на облік пенсійної справи позивача з 01.04.2016 року управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси, правонаступником якого є відповідач у справі, розпорядженням № 99526 від 21.03.2016 року зменшив позивачу страховий стаж для розрахунку розміру пенсії з 48 років 11 місяців та 04 дні до 41 року 10 місяців 17 днів (а.с. 14, 15). виключивши стаж роботи позивача з 01.09.1979 року по 05.05.1982 рік у ресторані «Кавказ».

Згідно з відповіддю наданої Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області на запит народного депутата України, виключення позивачу періоду роботи з 01.09.1975 року по 05.05.1982 рік у ресторані «Кавказ» відбулось внаслідок не відповідності зазначеного запису в трудовій книжці позивача вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях (а.с. 20).

Апеляційний суд зазначає, що ні у відповіді на запит народного депутата України, ні у письмових запереченнях на адміністративний позов пенсійний орган не зазначив якій саме Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, не відповідає зазначений запис в трудовій книжці позивача, оскільки відсутнє посилання на орган який затвердив інструкцію та на дату і номер акту, яким затверджена інструкція. Також апеляційний суд зазначає, що апеляційна скарга не містить заперечень стосовно висновків суду першої інстанції щодо протиправності виключення зазначеного періоду роботи позивача із страхового стажу з якого обчислюється розмір пенсії.

При цьому апеляційний суд зазначає, що записи в трудовій книжці позивача стосовно роботи з 01.09.1975 року по 05.05.1982 рік у ресторані «Кавказ», в тому числі про звільнення, засвідчені печаткою «Одесского треста ресторанов Управлениия общепита Одесского горисполкома Министерства торговли УССР" (а.с. 25), в той час як інші записи зазначеної установи пенсійним органом прийняті.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності виключення зі страхового стажу позивача періоду роботи з 01.09.1975 року по 05.05.1982 рік у ресторані «Кавказ» та про зобовязання пенсійного органу врахувати зазначений стаж роботи при визначенні розміру пенсії позивача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо правомірності не врахування при визначенні розміру пенсії позивача довідок про заробітку палату позивача, апеляційний суд зазначає, що довідки від 08.06.2005 року №209 за період роботи 01.01.1991 року по 31.12.1991 року, від 14.04.2005 року № 203 за період роботи з 01.03.1991 року по 28.02.1996 року, видані ЗАТ "Брістоль", та довідка про заробітну плату від 26.04.2005 року № 583 за період роботи за сумісництвом з 01.05.1989 року по 31.12.1992 року в Одеській філії СП "Інтердізайн", при призначення пенсії за віком були враховані пенсійним органом, про що зазначено у відповіді ГУПФУ в Одеській області від 09.12.2016 року наданій на запит народного депутата України (а.с. 20).

Проте при переведенні пенсійної справи до УПФУ в Київському районі м. Одеси довідка про заробітну плату від 26.04.2005 року № 583 за період роботи позивача за сумісництвом з 01.05.1989 року по 31.12.1992 року в Одеській філії СП «Інтердізайн» була виключена при розрахунку розміру пенсії позивача з 01.04.2016 року, внаслідок неможливості проведення перевірки зазначеної в цій довідці інформації, про що у жовтні 2016 року було повідомлено пенсійним органом Російської Федерації.

Апеляційний суд зазначає, що в апеляційній скарзі Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зазначає інші підстави щодо не врахування зазначеної довідки, а саме її невідповідність вимогам формі додатку № 1 в редакції Постанови ПФУ № 13-1 від 07.07.2014 року Порядку затвердженого Постановою Правління ПФУ № 21-1 від 25.11.2005 року, оскільки відсутні записи відповідальних осіб, які видали довідку.

Відповідно до матеріалів справи довідка про заробітну плату № 583 за період роботи позивача за сумісництвом з 01.05.1989 року по 31.12.1992 року в Одеській філії СП «Інтердізайн» видана 26.04.2005 року, а тому пенсійний орган протиправно вимагає її відповідність вимогам нормативного акту який прийнятий пізніше у часі. Також апеляційний суд зазначає, що довідка підписана посадовою особою підприємства яке її видало, саме підприємство знаходиться у м. Москва, а тому вимога пенсійного органу щодо оформлення довідки, виданої в іншій державі, відповідно до вимог українського законодавства є необґрунтованою, та суперечить ст. 6 та ст. 11 Угоді про гарантії прав громадян держав - учасників співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України, оскільки правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові цього суду від 17.03.2015 року у справі № 21-11а15, стосується правовідносин, які виникли між сторонами за інших обставин, ніж ті, які виникли між сторонами в цій справі.

Доводи апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат апеляційний суд також відхиляє, оскільки розподіл судових витрат проведений судом першої інстанції у відповідності до приписів ст. 94 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, ч. 10 ст. 183-2, ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, ч. 2 ст. 211, ч. 6 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець