Справа № 495/4981/17
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/4981/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 495/4981/17

за позовом ОСОБА_1

до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області

про визнання незаконним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

04.07.2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі по тексту - відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення(а.с.1-4).

Так, згідно останніх уточнень, позивач просить суд зобов'язати Затоківську селищну раду Білгород-Дністровської міської ради Одеської області розглянути повторно проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею у межах 0,0305 га для дачного будівництва в АДРЕСА_1 (а.с.55).

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд розглянути справу без його участі (а.с.59).

Представник відповідача - Затоківської СР, відзив або заперечення на адміністративний позов ОСОБА_1 до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду (а.с.22, 31, 43-44, 48, 53-54).

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ч.4 ст.122 КАС України).

Згідно із ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч.6 ст.128 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу у письмовому провадженні за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступників висновків.

Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктами 1-2 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із п.1 ч.1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997 року, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 року щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому, на думку суду, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України. Саме по собі звернення до адміністративного позову ще не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист. Адже для того, щоб був наданий судовий захист, слід встановити, що особа, яка звернулась з позовом, дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем саме у публічно-правових відносинах.

З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушено його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 15 вересня 2015 року ОСОБА_1, як учасником бойових дій, було подано заяву № P-776/a- 28 до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва на території Затоківської селищної ради (а.с.12).

14 березня 2016 року ОСОБА_1 була зроблена додаткова заява до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, де було вказано конкретне місце бажаної земельної ділянки, а саме за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Землевпорядник Затоківської селищної ради повідомивОСОБА_1, що його заява земельною комісією задоволена та рекомендовано селищної раді надати земельну ділянку площею 0,0305 га, яка розташована на території Затоківської селищної ради по АДРЕСА_1.

30 листопада 2016 року ОСОБА_1 знову звернувся з заявою до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про надання йому рішення земельної комісії та про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки (а.с.14).

08 грудня 2016 року т.в.о. Затоківського селищного голови, секретар селищної ради Вернигора Н.В. письмово відповіла ОСОБА_1, що його заява та надані графічні матеріали (вх. № 124/01-26/5Т/Н від 30.11.2016 року) будуть розглянути на черговій сесії Затоківської селищної ради (а.с.8).

Відповідно до протоколу сумісного засідання постійних комісій Затоківської селищної ради VII скликання від 24.05.2017 року, рекомендовано Затоківській селищній раді розглянути та затвердити проект рішення «Про надання дозволу учаснику АТО гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1» (а.с.57).

02 червня 2017 року Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на черговій XV сесії VII скликання розглянула заяву ОСОБА_1 та надані графічні матеріали, але не прийняла ніякого рішення за заявою ОСОБА_1 про надання дозволу учаснику АТО на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1. Усі депутати одностайно утрималась від голосування (а.с.10-11).

На думку позивача, рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на чергової XV сесії VII скликання прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, яке регулює питання передання земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва.

У відповідності до ст.19 Конституції України та ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 38 ЗК України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

За загальним правилом, що випливає з наведеної вище норми Земельного кодексу України, - землі житлової та громадської забудови складають той обсяг землі, що знаходяться в межах населеного пункту і які призначені для будівництва об'єктів містобудування.

Статтею 39 ЗК України імперативно встановлено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм

Відповідно до ч.3 ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ст.118 Земельного Кодексу України, громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають до відповідної селищної ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Селищна рада зобов'язана була розглянути клопотання ОСОБА_1 у місячний строк і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають у комунальній власності. Реалізовуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування мають право безоплатно передавати землі у приватну власність громадянам.

Згідно із пп. 2 п. "а" ч. 1 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: вирішення відповідно до законодавства питань про подання допомоги інвалідам, ветеранам війни та праці, сім'ям загиблих (померлих або визнаних такими, що пропали безвісти) військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас (крім військовослужбовців строкової служби за призовом осіб офіцерського складу) або відставку, інвалідам дитинства, багатодітним сім'ям у будівництві індивідуальних жилих будинків, проведенні капітального ремонту житла, у придбанні будівельних матеріалів; відведення зазначеним особам у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.

Першочергове відведення земельних ділянок передбачено й Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (статті 13 - 15) учасникам бойових дій, інвалідам війни, прирівняних до них осіб. Відповідно до п. 19 ст. 6 цього Закону учасниками бойових дій серед інших осіб визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України. Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, певній категорії громадян держава надає та гарантує ряд пільг, серед яких є позачергове одержання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва.

Обов'язок із забезпечення таких громадян земельними ділянками покладається державою на органи місцевого самоврядування - територіальні громади.

Частина 3 статті 8 Конституції встановлює, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.ст. 2, 12 Земельного кодексу, селищна рада має визначені законом повноваження із надання вільних земельних ділянок у власність або у користування.

Згідно із ч.2 ст.116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.2 ст.13 Конституції України, встановлює, що кожний громадянин має право користуватися землею як і іншими природними об'єктами права власності народу України у відповідності до закону.

Крім того, в ч. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку.

ОСОБА_1, як учасник АТО, додав до заяви в селищну раду довідку про участь в АТО, копію посвідчення учасника бойових дій, довідку про відсутність прав власності чи прав користування земельною ділянкою, графічні матеріали, на яких зазначене бажане місцерозташування земельної ділянки, паспорт, ідентифікаційний номер, тобто весь пакет документів передбачений ЗК України для розгляду питання виділення земельної ділянки.

Відповідно до ч.14 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам АТО здійснюється першочергове відведення земельних ділянок. Підставою відмови у наданні земельної ділянки в межах норм безплатної приватизації ч.7 ст.118 ЗК України визначає лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою.

Згідно із ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із вимогами ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні судам необхідно здійснити перевірку того, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення, у зв'язку з чим такий адміністративний позов підлягає задоволенню.

Крім того, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2017 року за клопотанням ОСОБА_1було забезпечено адміністративний позов шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії стосовно земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1(а.с.40-41).

Відповідно до ч.4 ст.118 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо у задоволенні вимог позивачеві буде відмовлено, вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою суду законної сили. Проте суд може одночасно з прийняттям постанови або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення адміністративного позову або заміну одного способу забезпечення адміністративного позову іншим.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за доцільне заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2017 року, скасувати.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 1-2, 6, 9-11, 17-18, 41, 69-71, 86, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення- задовольнити.

Зобов'язати Затоківську селищну раду Білгород-Дністровської міської ради Одеської області повторно розглянути проект рішення «Про надання дозволу учаснику АТО гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1».

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2017 року, шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії стосовно земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1- скасувати.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Мишко