Справа № 263/15332/17
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2017-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/847/2017
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2, -
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2.
На підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Краматорським міським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області було винесено рішення № 11 від 26.08.2017 року про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зобовязання його самостійно залишити територію України у термін до 21.09.2017 року, та заборонення подальшого вїзду в Україну терміном на три роки, до 26.08.2020 року. Про це, відповідачу було належним чином повідомлено та рішення вручене, про що свідчить його особистий підпис від 26.08.2017 року.
У відповідності до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та п. 2 спільного наказу МВС України, АДПС України та СБУ від 23.04.2012 року, за № 353/271/150 «Про затвердження інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» про це рішення невідкладно, протягом 24 годин було повідомлено прокурора.
14.11.2017 при проведенні цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю виконання законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант», працівниками Краматорського ВП Головного управління Національної поліції в Донецькій області було виявлено нелегального мігранта громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2, який самостійно не виконав раніше винесене рішення про примусове повернення до країни походження, від виїзду з України ухиляється.
У письмовому поясненні від 14.11.2017 року громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2 вказав, що не здійснив виїзд з України тому, що не має грошей, по теперішній час проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3.
Виходячи з вищевикладеного зазначають, що є підстави вважати, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2 самостійно не покине територію України та буде ухилятися від виїзду. Подальших підстав для законного перебування даної особи на території України не мається.
Вважають, що дії ОСОБА_2 грубо порушують вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до п. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції може лише на підставі винесеної за його позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк, без поважних причин рішення про примусове повернення або, якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
З пункту 4 вищевказаної статті вбачається, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
У звязку з чим, просять примусово видворити з України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ОСОБА_3.
Відповідач, з позовними вимогами позивача погодився, зазначивши, що дійсно знаходиться на території України без достатніх на те правових підстав, однак просив надати йому строк для добровільного виїзду з України.
Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ОСОБА_3 - 01.06.2013 року прибув на територію України.
Згідно ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.
Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.
Проте, громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, із заявою про продовження йому строку перебування в Україні до ДМС України не звертався, тобто, на території України відповідач проживає з 2013 року по теперішній час.
Окрім цього, Краматорським міським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області було винесено рішення № 11 від 26.08.2017 року про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобовязання його самостійно залишити територію України у термін до 21.09.2017 року, та заборонення подальшого вїзду в Україну терміном на три роки, до 26.08.2020 року. Про це, ОСОБА_2 було належним чином повідомлено та вручене це рішення, про що свідчить його особистий підпис від 26.08.2017 року.
Також з зазначеного вище рішення, вбачається, що за порушення законодавства про правовий статус іноземців, відносно ОСОБА_2 - 11.08.2017 року було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДО №047848, за ознаками ч.1 ст.203 КУпАП та постановою за це правопорушення на відповідача накладено штраф у розмірі 510 грн., який ним не сплачено, що підтверджується наданими до суду доказами.
В поясненнях ОСОБА_2 наданих до матеріалів адміністративної справи, зазначено, що у відповідача відсутні кошти для самостійного залишення території України.
Отже, на даний час громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, а також в нього відсутній документ на право проживання в Україні.
Частиною 3 статті 3 розділу I Закону № 3773 передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно до п. 14 ст. 1 Закону № 3773, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення»
Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший вїзд в Україну строком на пять років. Строк заборони щодо подальшого вїзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони вїзду в Україну, який особа мала до цього.
Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.
Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.
Частиною 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
В ч. 4 статті 4 вищевказаного Закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.
Відповідно до частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Абзацом статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.
Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «…іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».
Відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статті 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», Постанови №1 Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 25.06.2009 року, ГУ ДМС України в Донецькій області розглянуло всю належну інформацію, яка була доступна та переконані, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському чи принизливому поводженню з боку влади країни, куди він видворяється.
Відповідно до ч.1ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1ст. 71 КАС України), за згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Таким чином, встановлені судом обставини, а саме: порушення міграційного законодавства України, ухилення від виїзду за межі України після закінчення терміну перебування, так як відповідачу вже надався строк для добровільного залишення території України, яким він не скористався, проживання в Україні без документів на право проживання в ній, відсутність у громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 постійного місця проживання та законного джерела існування свідчать про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню.
Крім того, суд бере до уваги, що відповідач ухиляється від виїзду за межі України після закінчення терміну перебування, ухиляється від виконання рішення про примусове повернення в країну походження. Тому вимогу про видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про його задоволення.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 256 КАС України, суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи, може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.11, 158-163, 167, 183-7, п.5 ч.2 ст. 256 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Головного управління Державної Міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 Зази- задовольнити.
Допустити негайне виконання постанови суду.
На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя в п'ятиденний строк з дня її проголошення.
Суддя: П.І.Папаценко