Справа № 815/1053/17     
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1053/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стеценко О.О.,

за участю секретаря Сидорівського С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про скасування наказу, зобовязання поновити на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі Позивач, або ОСОБА_1П.) з адміністративним позовом (т. 1 а.с. 95-98) до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (далі Відповідач), в якому Позивач просить: скасувати наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1П.»; зобовязати Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області поновити ОСОБА_1 на роботі в Головному управління Держпродспоживслужби в Одеській області на посаді рівнозначній тій, яку вона обіймала до звільнення; стягнути із Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 року до дня поновлення на посаді.

Свої вимоги Позивач обґрунтувала наступними доводами.

Так, Позивач зазначила, що працювала на посаді начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі в Інспекції з питань захисту прав споживачів Одеської області. Позивач вказує, що внаслідок реорганізації 10.05.2016 року нею була подана заява до керівника Держспоживінспекції в Одеській області, в якій вона просила звільнити її в порядку переводу для продовження роботи в Управлінні Держпродспоживслужби в м. Іллічівську. Як зазначено Позивачем, подана нею заява не була розглянута та її було звільнено наказом № 33-ос від 12.05.2016 року у звязку з скороченням штатів, не погодившись з яким, Позивач оскаржила його до суду. Позивачем вказано, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 року було визнано протиправним наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1П.», яким Позивача звільнено 12.05.2016 року з посади начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі у зв'язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, та зобов'язано Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області розглянути заяву Позивача від 10.05.2016 року про її звільнення в порядку переводу для продовження роботи в управлінні Держпродспоживслужби в м. Іллічівську. Водночас, Позивач зазначає, що 19.01.2017 року вона звернулась із заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про виконання вищевказаного рішення суду, проте листом від 23.01.2017 року Позивачу було відмовлено. З огляду на викладене, Позивач вважає, що наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1П.» підлягає скасуванню, оскільки його протиправність вже визнана судом. Також, на думку Позивача, внаслідок того, що наказ про її звільнення є протиправним, вона має право на поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу із дня звільнення до дня поновлення на роботі.

В судовому засіданні представники Позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили задовольнити адміністративний позов, посилаючись на доводи, викладені в тексті позовної заяви та додаткових письмових поясненнях (т.2 а.с. 118-124).

В судовому засіданні представник Відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі посилаючись на доводи, викладені в тексті письмових заперечень та додаткових письмових пояснень (т.1 а.с.54-69, 152- 165). В судовому засіданні представник Відповідача зазначив, що наказом Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області від 12.05.2016 року № 33-ос Позивача звільнено із займаної посади у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідач вказав, що постановою суду у справі 815/2354/16 вказаний наказ не було скасовано та не було Позивача поновлено на роботі, а лише визнано його протиправним, тому, на думку Відповідача, відсутні підстави для застосування положень ст. 235 КЗпП України та поновлення Позивача на посаді із виплатою середнього заробітку. Відповідач посилається на те, що Позивач не перебувала у трудових відносинах з Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області, а тому підстави для її поновлення у цьому органі відсутні. Також, Відповідач вказує на те, що судовим рішенням, на яке посилається Позивач, встановлено дотримання Відповідачем гарантій при звільненні Позивача за скороченням штатів. Окрім викладеного, Відповідачем зазначено, що подані Позивачем заяви розглянуті Відповідачем, на них надано відповідні відповіді. Відповідач посилається на те, що судом у справі 815/2354/16 зобовязано Відповідача розглянути заяву Позивача про її переведення для подальшої роботи в Управлінні Держпродспоживслужби в м. Іллічівську, проте це Управління є самостійною юридичною особою та Відповідач не вправі призначити її на посаду до цього Управління. За таких обставин, Відповідач вважає, що підстави для задоволення вимог Позивача відсутні.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, письмові заперечення Відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Позивач, ОСОБА_1, обіймала посаду начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі в Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області.

Наказом Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області від 12.05.2016 року № 33-ос Позивача звільнено із займаної посади у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП.

Не погоджуючись із підставами звільнення у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП, вважаючи, що Позивач підлягала звільненню за п. 5 ст. 36 КЗпП у звязку з переведенням в іншу установу за поданою заявою, остання звернулась до суду з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 року у справі № 815/2354/16, з урахуванням ухвал про виправлення описок від 28.12.2016 року та від 29.12.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1П.», яким ОСОБА_1 звільнено 12.05.2016 року з посади начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі у зв'язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, зобов'язано Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2016 року про її звільнення в порядку переводу для продовження роботи в управлінні Держпродспоживслужби в м. Іллічівську, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.117-126).

Посилаючись на невиконання Відповідачем вказаної постанови суду, Позивач звернулась до суду з даним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 36 Кодексу законів про працю України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі КЗпП України) підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами.

У випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За правилами ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у звязку із змінами в організації виробництва і праці, повязаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Статтею 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як встановлено судом та не заперечується самим Позивачем, остання обіймала посаду начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі в Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області.

Наказом Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області від 12.05.2016 року № 33-ос Позивача звільнено із займаної посади у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.2 а.с.87).

Не погоджуючись із підставами звільнення у звязку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України, вважаючи, що Позивач підлягала звільненню за п. 5 ст. 36 КЗпП України у звязку з переведенням в іншу установу за поданою заявою, остання звернулась до суду з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області.

Як встановлено судом та не заперечується самим Позивачем, останньою були заявлені наступні вимоги: змінити формулювання причини звільнення з посади начальника відділу контролю у сфері внутрішньої безпеки Держспоживінспекції в Одеській області з 12 травня 2016 року з «у звязку зі скороченням штату» (п. 1 ст.40 КЗпП України) на «переведення працівника, за його згодою, в іншу установу» (п.5 ст.36 КЗпП України); зобов'язати внести відповідні зміни до трудової книжки.

Остаточне рішення за заявленим Позивачем позовом прийнято Одеським апеляційним адміністративним судом 22.12.2016 року.

При цьому, судом апеляційної інстанції була проведена заміна сторони в апеляційному провадженні, а саме: Інспекцію з питань захисту прав споживачів в Одеській області замінено на Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області.

Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.12.016 року у справі № 815/2354/16, з урахуванням ухвал про виправлення описок від 28.12.2016 року та від 29.12.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1П.», яким ОСОБА_1 звільнено 12.05.2016 року з посади начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі у зв'язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, зобов'язано Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2016 року про її звільнення в порядку переводу для продовження роботи в управлінні Держпродспоживслужби в м. Іллічівську, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.117-126).

Вказаним судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що в результаті реорганізації установи відбулося скорочення посади Позивача і з боку керівника Держспоживінспекції в Одеській області були дотримані гарантії при звільнення за скороченням штатів.

Водночас, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за наявності заяви Позивача про переведення в іншу установу та листа Управління Держпродспоживслужби в м. Іллічівську про надання згоди на звільнення в порядку переведення, керівник Держспоживінспекції в Одеській області повинен був розглянути цю заяву і відреагувати на неї.

Суд у наведеній справі прийшов до висновку, що Відповідач не мав право звільняти Позивача з посади у зв'язку зі скороченням штату, за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 12.05.2016 року, не розглянувши інші підстави для її звільнення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції, своїм рішенням, визнав протиправним наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1П.», яким ОСОБА_1 звільнено 12.05.2016 року з посади начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі у зв'язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, та зобов'язав Інспекцію з питань захисту прав споживачів в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2016 року про її звільнення в порядку переводу для продовження роботи в управлінні Держпродспоживслужби в м. Іллічівську.

Суд враховує, що рішення суду, яке набрало законної сили має преюдиціальне значення, згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, з наведеного вбачається, що рішенням суду, що набрало законної сили вже визнано протиправним наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1П.», яким ОСОБА_1 звільнено 12.05.2016 року з посади начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі у зв'язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, який Позивач просить скасувати у даній справі.

Суд враховує, що за правилами ст. 162 КАС України висновок суду по суті позовних вимог є обраний судом спосіб захисту порушеного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, слід зазначити, що у разі визнання у судовому порядку акту індивідуальної дії протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним) протиправність індивідуального акта виникає з моменту прийняття такого акта субєктом владних повноважень.

За таких обставин, враховуючи, що протиправність наказу Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року про звільнення Позивача вже визнана судом та саме такий спосіб захисту прав Позивача обраний судом при розгляді позову Позивача, з огляду на те, що обставини встановлені цим рішенням за правилами ст. 72 КАС України не підлягають доказуванню, суд вважає, що підстави для задоволення вимог Позивача про скасування цього наказу не підлягають задоволенню.

Доходячи такого висновку, суд наголошує, що фактично підставою для звернення Позивача до суду з даним позовом є не виконання, на її думку, рішення суду у справі № 815/2354/16.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Статтею 257 КАС України встановлюється порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Так, вказаною статтею передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Звернення судових рішень в адміністративних справах до примусового виконання регулюється статтею 258 КАС України та передбачає можливість отримання виконавчого листа та його предявлення для виконання до відповідного органу виконавчої служби.

Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 9 ст. 267 КАС України особа позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

У разі відповідності заяви вказаним вище вимогам вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.

Крім того, ст. 263 КАС України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо) діючим Кодексом адміністративного судочинства України передбачена також можливість відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, слід зазначити, що діюче законодавство надає можливість Позивачу виконати рішення суду в рамках провадження, в результаті якого і було прийнято вказане рішення, яке, в свою чергу, набрало законної сили та не виконується боржником.

Тобто, у відповідності до наведених норм чинного процесуального закону невиконання Відповідачем рішення суду, ухваленого на користь Позивача, є підставою для звернення останнього до суду з відповідними заявами в порядку, встановленому ст. 263, 267 КАС України у справі № 815/2354/16, а не підставою для звернення до суду з новим позовом.

Що стосується вимог Позивача про зобовязання Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області поновити останню на роботі в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Одеській області на посаді рівнозначній тій, яку вона обіймала до звільнення, та стягнення з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 року до дня поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Так, вирішуючи заявлені вимоги у вказаній частині, суд наголошує на тому, що Позивач обіймала посаду начальника відділу контролю у сфері внутрішньої торгівлі саме в Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року № 1092 реорганізовано територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби, Державної інспекції з питань захисту прав споживачів та Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Згідно Додатків до вказаної Постанови, в Одеській області територіальними органами Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, які утворились, є: Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, Управління Держпродспоживслужби в Ананьївському районі, Управління Держпродспоживслужби в Арцизькому районі, Управління Держпродспоживслужби в Іванівському районі, Управління Держпродспоживслужби в Ізмаїльському районі, Управління Держпродспоживслужби в Овідіопольському районі, Управління Держпродспоживслужби в Балтському районі, Управління Держпродспоживслужби в Березівському районі, Управління Держпродспоживслужби в Білгород-Дністровському районі, Управління Держпродспоживслужби в Біляївському районі, Управління Держпродспоживслужби в Болградському районі, Управління Держпродспоживслужби у Великомихайлівському районі, Управління Держпродспоживслужби в Кілійському районі, Управління Держпродспоживслужби в Кодимському районі, Управління Держпродспоживслужби в Комінтернівському районі, Управління Держпродспоживслужби в Котовському районі, Управління Держпродспоживслужби в Красноокнянському районі, Управління Держпродспоживслужби в Любашівському районі, Управління Держпродспоживслужби в м. Іллічівську, Управління Держпродспоживслужби в м. Одесі, Управління Держпродспоживслужби в м. Теплодарі, Управління Держпродспоживслужби в м. Южному, Управління Держпродспоживслужби в Миколаївському районі, Управління Держпродспоживслужби в Ренійському районі, Управління Держпродспоживслужби в Роздільнянському районі, Управління Держпродспоживслужби в Савранському районі, Управління Держпродспоживслужби в Саратському районі, Управління Держпродспоживслужби в Тарутинському районі, Управління Держпродспоживслужби в Татарбунарському районі, Управління Держпродспоживслужби у Фрунзівському районі, Управління Держпродспоживслужби в Ширяївському районі.

Також, згідно Додатків до наведеної Постанови Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області є територіальним органом Держпродспоживслужби, до якого приєднуються територіальні органи Держветфітослужби, Держспоживінспекції та Держсанепідслужби, а Інспекція з питань захисту прав споживачів в Одеській області є територіальним органом Держспоживінспекції, який реорганізується.

За даними ЄДРПОУ реєстрація Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, як юридичної особи, була проведена 15.03.2016 року (т.1 а.с.155).

В свою чергу, за даними ЄДРПОУ реєстрація припинення Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області була проведена 02.11.2016 року (т.1 а.с.153-154).

Як встановлено судом та не заперечується самим Позивачем, остання ніколи не працювала в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Одеській області та не була переведена в цей орган для подальшої роботи.

Крім того, як встановлено судовим рішення у справі № 815/2354/16, що набрало законної сили, що за наведеними правилами ст. 72 КАС України не підлягає доказуванню, відбулася ліквідація посади Позивача та введена в штатний розклад Держспоживінспекції в Одеській області нова посада, про що свідчить порядок призначення на нову посаду, звільнення та підпорядкування є інший.

Суд у наведеній справі встановив, що у керівника Держспоживінспекції в Одеській області не було повноважень пропонувати Позивачу нововведену посаду, оскільки ця посада номенклатура Держспоживінспекції України.

Наведеним рішенням суду встановлено, що в результаті реорганізації установи відбулося скорочення посади Позивача і з боку керівника Держспоживінспекції в Одеській області були дотримані гарантії при звільнення за скороченням штатів.

Таким чином, вбачається, що Позивач не працювала в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Одеській області, не була переведена в цей орган та в цьому органі не збереглося її попередньо місце роботи, що встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

Разом з тим, статтею 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, працівник поновлюється на тій же посаді, з якої відбувалось таке звільнення, а не на іншій роботі.

За усталеною практикою Верховного Суду України, яка, зокрема, викладена в постанові Пленуму № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

З огляду на вищевикладене, оскільки Позивач не працювала в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Одеській області, не була переведена в цей орган та в цьому органі не збереглося її попереднє місце роботи, що встановлено рішенням суду у справі № 815/2354/16, яке набрало законної сили, суд приходить до висновку, що підстав для зобовязання Відповідача поновити Позивача на посаді рівнозначній тій, яку вона обіймала до звільнення, та стягнення з Відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 року до дня поновлення на роботі, відсутні.

При цьому, доходячи такого висновку, суд також враховує, що питання щодо належності способу захисту прав Позивача у спірних правовідносинах вже вирішено судом у справі № 815/2354/16.

Так, з урахуванням встановлених обставин, суд у справі № 815/2354/16 вже визначив спосіб захисту прав Позивача, визнав протиправним наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року про звільнення Позивача та зобов'язав Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2016 року про її звільнення в порядку переводу для продовження роботи в Управлінні Держпродспоживслужби в м. Іллічівську, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Тобто, суд у наведеній справі вже визначив, що питання щодо призначення Позивача на посади в Держпродспоживслужбі повинно бути вирішено шляхом розгляду поданої нею заяви.

В свою чергу, як вже зазначалось судом, невиконання Відповідачем рішення суду, ухваленого на користь Позивача, на що посилається остання, є підставою для звернення Позивача до суду з відповідними заявами в порядку, встановленому ст. 263, 267 КАС України у справі № 815/2354/16, а не підставою для звернення до суду з новим позовом.

Окрім викладеного, суд враховує, що в заяві про її переведення, на яку посилається Позивач, остання просила саме перевести її для продовження роботи в Управлінні Держпродспоживслужби в м. Іллічівську.

Водночас, як встановлено судом, Управління Держпродспоживслужби в м. Іллічівську за постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року № 1092 було створено, як окремий територіальний орган Держпродспоживслужби.

Таким чином, вбачається, що Позивач не зверталась до Відповідача із заявою про її працевлаштування в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Одеській області, зокрема, шляхом переведення.

Стосовно заявленої представником Позивача вимоги т. 2 а.с. 114-115) про зобовязання Управління Державної казначейської служби України у Одеській області повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1600,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2. ст. 9 Закону України Про судовий збір, судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до абз. 2 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини в якій зазначається розподіл судових витрат.

Судовий збір за подання апеляційної скарги сплачувався не на рахунок Одеського окружного адміністративного суду, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції наділений правом розподілу судових витрат, яке до речі вирішено не було, суд зазначає, що питання повернення витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1600,00 грн. підлягає розгляду Одеським апеляційним адміністративним судом за відповідним клопотанням Позивача.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що Відповідач не довів законності та обґрунтованості прийнятих ним рішень.

На підставі наведеного у сукупності, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про скасування наказу Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1П.», зобовязання Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області поновити ОСОБА_1 на роботі у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Одеській області на посаді рівнозначній тій, яку вона обіймала до звільнення, стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 року по день поновлення на роботі відмовити в повному обсязі.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про скасування наказу Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 33-ос від 12.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1П.», зобовязання Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області поновити ОСОБА_1 на роботі у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Одеській області на посаді рівнозначній тій, яку вона обіймала до звільнення, стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.05.2016 року по день поновлення на роботі відмовити в повному обсязі.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

21 листопада 2017 року.