Справа № 591/6782/17
Суддя: Сидоренко А. П.
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/6782/17
Провадження № 2-а/591/702/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді - Сидоренко А.П.

з участю секретаря - Майбороди А.О.

представника позивача - Чхуна С.А.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина Республіки Грузії ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, -

в с т а н о в и в :

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 липня 2017 року працівниками відділу протидії нелегальній міграції Управління ДМС України в Сумській області було виявлено громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2, який з 2012 року незаконно перебуває на території України. В ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та громадянин Республіки Грузія, паспортний документ відсутній, 2012 році прибув до України через пункт пропуску «Ясиновата» Донецької області. З його слів паспортний документ втратив 3 роки тому. В наданих особистих поясненнях вказав, що на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з цивільною дружиною ОСОБА_5, яка надала йому житло. Позивач вказує, що відповідач незаконно перебуває на території України, з питання оформлення документів, що підтверджують право проживання в України, не звертався, не покинув території України самостійно. Відповідно до листа Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20 вересня 2017 року за наявними обліками, станом до 07 серпня 2017 року, відсутня інформація щодо перетинання відповідачем державного кордону України. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить примусово видворити відповідача за межі території України. Також, вважаючи, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, позивач просить затримати відповідача з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України, та звернути постанову до негайного виконання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач фактично не погодився з заявленим до нього позовом, посилаючись на те, що він народився в Абхазії та не є громадянином Грузії, а коли оформлялися документи працівниками ДМС він назвав свою національність - грузин, він з дружиною звертався до посольства 30 вересня 2017 року та мають наразі отримати довідку, що він не є громадянином Грузії, що надасть можливість самостійно виїхати в подальшому в Грузію. Відповідач не зміг надати суду пояснень з приводу того, чому тривалий час протягом з 2012 року він не переймався питанням оформлення документів та дозволу для законного перебування на території України.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 липня 2017 року працівниками УДМС України в Сумській області було виявлено громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2, який проживає на території України без документів на право проживання на території України (а.с.8).

У зв'язку з цим, постановою начальника УДМС України в Сумській області від 24 липня 2017 року громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу (а.с.11).

В матеріалах справи наявна довідка про особу з фотокарткою ОСОБА_2, з якою вбачається що він є громадянином Республіки Грузія (а.с.10).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

З пояснень відповідача вбачається, що він у 2012 році прибув на територію України через пункт пропуску через державний кордон «Ясиновата» Донецької області, після чого не виїздив за її межі. На даний час проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з цивільною дружиною ОСОБА_5, яка надала йому житло. Паспорт втратив 3 роки тому (а.с.9).

Статтею 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

24 липня 2017 року УДМС України в Сумській області було прийняте рішення №106 про примусове повернення з України до Республіки Грузія ОСОБА_2, яким останнього зобов'язано покинути територію України до 07 серпня 2017 року (а.с.12-13).

24 липня 2017 року відповідача було ознайомлено з вказаним рішенням про його примусове повернення з України, роз'яснено права та обов'язки, зобов'язано не пізніше 07 серпня 2017 року самостійно залишити територію України, а також останньому надано вичерпну інформацію про наслідки невиконання вищевказаного рішення, про що він поставив свій підпис на рішенні та особисто зазначив, що послуг перекладача не потребує (а.с.13). Факт підписання вказаного документу відповідачем під час судового засідання не заперечувався.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» роз'яснено, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Частиною 2 статті ст. 183 -7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений ч.1 ст. 183-7 КАС України, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України. Відповідач не звертався із клопотанням про продовження строку перебування, не виконав в добровільному порядку рішення уповноваженого органу від 24 липня 2017 про залишення території України у встановлений термін.

Тому, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак наявні всі необхідні обставини для примусового видворення відповідача за межі України.

Крім цього, при розгляді справи сторони не вказали фактів, які б свідчили про неможливість примусового видворення відповідача за межі України за обставин, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п'ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Суд не може погодитися з запереченнями відповідача з приводу того, що відсутність відомостей про те, що він є громадянином Грузії, є перешкодою у задоволенні позовних вимог. Так в судовому засіданні відповідач підтвердив, що він підписав документи, копії яких пред'являлися судом, а саме пояснення від 24 липня 2017 року (а.с. 9), довідку про особу (а.с. 10), рішення про примусове повернення з України (а.с. 12-13), а отже своїм підписом він підтвердив викладені в них обставини, та він не висловлював свої заперечення щодо відображеної в них інформації про те, що він є громадянином цієї держави. При чому він в судовому засіданні наполягав на тому, що українську мову він розуміє та послуг перекладача не потребує.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України, наявні підстави для задоволення вказаного адміністративного позову.

На підставі п. 5) ч. 2 ст. 256 КАС України суд приходить до висновку про необхідність звернення до негайного виконання постанови суду в частині затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 158, 159, 160-163, 183-7, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області - задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Затримати з метою забезпечення примусового видворення громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на шість місяців, з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, що розташований: АДРЕСА_2

Постанову суду в частині затримання громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та поміщення у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - звернути до негайного виконання.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.П.Сидоренко