Справа № 826/2168/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/2168/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2017 року № 826/2168/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІ ПРОДУКТИ» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки щодо завищення від’ємного значення податку на додану вартість та завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість є незаконними, а тому прийняті відповідачем за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

На думку позивача, твердження податкового органу щодо непідтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами є безпідставними, оскільки у нього наявне документальне підтвердження фактичного здійснення спірних операцій, всі первинні документи, які супроводжували господарські операції відповідають вимогам закону та мають усі необхідні реквізити. При цьому, позивач зазначив, що податковим законодавством не передбачено те, що бюджетне відшкодування підприємства повинно ставитись у залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, зокрема, в акті перевірки відповідач посилається на порушення норм податкового законодавства контрагентами по ланцюгу постачання. Водночас, позивач виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження формування податкового кредиту та валових витрат.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на те, що висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, підстав для скасування спірних рішень не вбачає.

З урахуванням положень частини 4 статті 122 КАС України за згодою сторін судом ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог пп.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та у зв’язку з подання платником ТОВ «НОВІ ПРОДУКТИ» декларації з податку на додану вартість із сумою, що підлягає бюджетному відшкодуванню на розрахунковий рахунок платника за травень 2016 року відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «НОВІ ПРОДУКТИ» (код ЄДРПОУ 33234957) з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за травень 2016 року, за результатом якої складено акт перевірки від 28.10.2016 № 258/26-15-14-04-01/33234957.

Перевіркою встановлені порушення ТОВ «НОВІ ПРОДУКТИ»:

п.198.1, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту за квітень 2016 року на суму ПДВ 142 250,00 грн.;

п.200.1, п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок платника у банку у податковій декларації з ПДВ за травень 2016 року на суму 352 114,00 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивач подав заперечення на акт від 02.11.2016 вих. №478.

На підставі висновків, викладених у акті перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

Не погоджуючись з вищевказаними податковими-повідомленнями рішеннями позивач 22.11.2016 подав в ДФС України скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення.

Рішенням ДФС України від 16.01.2017 за №848/6/99- 99-11-01-25 про результати розгляду скарги залишено без змін оскаржувані повідомлення-рішення, а скаргу – без задоволення.

Позивач, вважаючи, що податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням вимог податкового законодавства, є протиправними, звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв’язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб’єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

В силу пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

У відповідності до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Між тим, як передбачено у пункті 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов’язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183цього Кодексу (пункт 201.8 статті 201 Податкового кодексу України).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов’язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, для формування податкового кредиту має бути наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов’язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення фактично вчинених операцій у бухгалтерському та податковому обліку.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ та, відповідно, бюджетного відшкодування виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов’язують можливість формування спірних сум податкових вигод та які є передумовою його формування.

Такі правові наслідки наступають у разі: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою.

У той же час, відносно порядку визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строків проведення розрахунків, Податковим кодексом України встановлено наступні правила.

Зокрема, відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За правилами пункті 200.2 та 200.3 статті 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 цієї ж статті Податкового кодексу України передбачено, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг.

З акту перевірки вбачається, що причиною виникнення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за травень 2016 року стало придбання легкового автомобіля та отримання послуг з реконструкції цеху з виробництва безалкогольних напоїв з добудовою приміщення резервуарів ЦКТ-80, виготовлення та монтажу ємнісного обладнання, холодильної установки, насосного обладнання запірної арматури, трубопроводів, пусконалагоджувальні роботи, навчання персоналу за адресою Черкаська область, м. Жашків, вул. Перемоги, 10а.

Так, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (Замовник) та ТОВ Уманською будівельно-монтажною фірмою «Агропромрембуд» (Підрядник) укладено договір підряду №02/03/16-1 від 02.03.2016, згідно умов якого Підрядник зобов’язується відповідно до умов даного Договору та державних будівельних норма і правил виконати роботи з «Реконструкції цеху з виробництва безалкогольних напоїв з добудовою приміщення резервуарів ЦКТ-80» (далі - Роботи) на об’єкті Замовника, що знаходиться на території виробництва Замовника за адресою: Черкаська область, м. Жашків, вул. Перемоги, 10а, а Замовник зобов’язується прийняти такі роботи та оплатити їх.

Згідно пункту 1.2 цього Договору, за даним Договором роботи мають бути виконані Підрядником в повному обсязі протягом 40 робочих днів з моменту отримання попередньої оплати (авансу) від Замовника (п.5.2.1. даного Договору) та передачі Замовником проектної документації згідно акту приймання-передачі.

Пунктом 5.2.1 Договору передбачено, що Замовник у строк 5 банківських днів від дати надання Підрядником рахунку-фактури, перераховує Підряднику аванс в розмірі 60% від договірної вартості Робіт, а саме: 1694400 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Графік виконання робіт вказаний у Додатку №1 до даного Договору (п.1.6 Договору).

Графік фінансування будівельних робіт вказаний у Додатку №2 до даного Договору (п.1.7 Договору).

Відповідно до пункту 2.1 Договору передбачено, що Підрядник на свій ризик за рахунок своїх та/або залучених сил, матеріалів, засобів, техніки та устаткування зобов’язується виконати Роботи на об’єкті Замовника.

Як передбачено пунктом 7.4 Договору прийняття Замовником виконаних робіт здійснюється та оформляється актами приймання-передачі виконаних робіт.

На виконання умов вищевказаного договору, сторонами складено та підписано додатки №1 та №2 до Договору, якими визначено графік виконання робіт та графік фінансування будівельних робіт.

В період з квітня-травня 2016 року ТОВ БМФ «Агропромрембуд» виписано позивачу акт приймання виконаних будівельних робіт №1 від 31.05.2016, згідно якого вартість обсягу операцій всього за актом становить 1 299 295,24 грн., ПДВ – 216 549,21 грн.

Також виписано податкові накладні від 11.03.2016 №2 на суму 847 200,00 грн., у тому числі ПДВ – 141 200,00 грн., від 04.04.2016 №1 на суму 847 200,00 грн., у тому числі ПДВ – 141 200,00 грн., від 15.04.2016 №4 на суму 6300,00 грн., у тому числі ПДВ – 1050,00 грн., від 23.05.2016 №3 на суму 706 000,00 грн., у тому числі ПДВ – 117 666,67 грн.

Згідно довідки від 31.05.2016 всього вартість виконаних будівельних робіт по об’єкту будівництва з ПДВ склала 1 299 295,24 грн., у тому числі сума ПДВ – 216 549,21 грн.

Суми податку на додану вартість за вказаними податковими накладними включена позивачем до складу податкового кредиту відповідного періоду.

В свою чергу, висновки контролюючого органу про порушення позивачем п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та завищення у зв’язку із цим суми бюджетного відшкодування та від’ємного значення суми податку по суті, як вбачається судом, ґрунтуються на аналізі господарських взаємовідносин ТОВ БМФ «Агропромрембуд» з його контрагентами, в результаті чого відповідачем зроблено висновок про те, що ТОВ БМФ «Агропромрембуд» у квітні 2016 року фактично не могло виконувати такий обсяг робіт. Окрім того, відповідачем зроблено висновок про завищення податкового кредиту по взаємовідносинах позивача з ТОВ БМФ «Агропромрембуд», чим порушено п.198.1, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

У взаємозв’язку з вищенаведеним суд, вирішуючи спір по суті, зазначає, що відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, як приходить до висновку суд, відповідач в порядку виконання обов’язку, визначеного частиною 2 статті 71 КАС України, не довів належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум бюджетного відшкодування.

Зокрема, в контексті наведеного слід додати, що контрагент позивача на момент вчинення господарських операцій, видачі податкових накладних був зареєстрований платником ПДВ, що не заперечується в акті перевірки, а отже видача ним податкових накладних є правомірною.

Наведені вище документи оформлені належним чином, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та свідчать про реальний характер операцій.

При цьому суд враховує, що податковий орган в акті перевірки та в ході розгляду справи не заперечувалось та визнавалось фактичне прийняття позивачем виконаних будівельних робіт, жодним чином не ставилося під сумнів належність оформлення первинних документів та податкових накладних.

Твердження перевіряючих про те, що в типових недеталізованих актах надання послуг складених за період квітень 2016 року неможливо встановити кількість прямих витрат, які були використані (заробітна плата, вартість експлуатації машин), інші супутні витрати, кошти на покриття ризиків, податки, вартість матеріалів замовника та кваліфікації працівників для виконання необхідних робіт, не відповідають дійсності, оскільки вони спростовані наявним актом приймання виконання будівельних робіт за травень 2016 року від 31.05.2016.

В акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов’язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Судом встановлено, що факт виконання вимог договору та рух активів підтверджується первинними документами, зокрема, договором, актом прийняття робіт, податковими накладними тощо, що відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З урахуванням сутності операцій відповідачем не доведено недостатності кількості у контрагента трудових ресурсів для виконання спірних операцій та не доведено обсягів інших ресурсів, які були необхідні для виконання спірних операцій, але були відсутні. В контексті цього не надано податкової звітності контрагента, з якої б вбачалась відсутність умов та ресурсів, у т.ч. трудових, необхідних для здійснення операцій.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірний договір, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з контрагентом, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірному періоді.

Під час розгляду справи відповідачем не надано вироку суду відносно посадових осіб позивача або контрагента позивача за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними господарськими операціями.

Слід також додати, що під час розгляду справи не надано рішення суду відносно контрагента позивача, яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку статті 55-1 ГК України («Фіктивна діяльність суб'єкта господарювання»). Не надано рішення суду, прийнятого в порядку статті 234 ЦК України щодо фіктивності правочинів, тобто щодо вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Не надано рішення суду про визнання правочинів з контрагентом недійсними з підстав їх суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами частини 3 статті 228 ЦК України. Також не надано рішення суду, яке б було прийнято в порядку статті 207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав невідповідності спірних операцій вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тощо.

При цьому, вирішуючи з урахуванням наведених вище обставин та норм законодавства спір по суті, суд виходить також з того, що при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, на що звертає увагу у своєму роз’ясненні ВАС України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

Висновки відповідача ґрунтуються лише на податковій інформації по контрагентам контрагента позивача, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Так само і відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Втім, якщо контрагенти по ланцюгу постачання товарів (послуг) не виконали свого зобов’язання по сплаті податку на додану вартість до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Виходячи із правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в інформаційному листі від 20.07.2010 № 1112/11/13-10, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавленню платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Також, визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до валових витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов'язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності. Підтвердження зазначеного підходу знайшло відображення в постанові Верховного суду України № 40/11 від 21.01.2011 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІБ» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, послуги згідно договору підряду №02/03/16-1 від 02.03.2016 ТОВ БМФ «Агропромрембуд» надані позивачу в повному обсязі та які використовуються позивачем в господарській діяльності, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом виконаних робіт та фотографіями об’єкту, а саме: цех з виробництва безалкогольних напоїв з добудовою приміщення резервуарів ЦКТ-80.

Після проведення його реконструкції рішенням Жашківської міської ради Черкаської області від 15.12.2016 №210 погоджено зміну назви нерухомого майна, а саме «Нежитлова будівля, цех з розливу безалкогольних напоїв з прибудовою та ганками» на «Нежитлова будівля, цех з виготовлення напоїв бродіння» та присвоєно поштову адресу вказаному нерухомому майну: вул. Перемоги, 10 м. Жашків Черкаської області.

Вказане нерухоме майно позивачем передано в оренду ТОВ «Напої плюс» на підставі договору оренди від 01.01.2016 №01/01/16-НП.

Наведені обставини, на переконання суду, свідчать про спрямованість спірних операцій на досягнення позивачем позитивного фінансово-економічного результату від вчиненої угоди, їх взаємозв’язок з господарською діяльністю позивача, та не дають підстав для висновку про здійснення спірних операцій з метою мінімізації позивачем своїх податкових зобов'язань.

Окрім того, у періоді, що перевірявся позивачем, як Замовником, укладено з ПП «Компанія «Інтер-Трейд» (код ЄДРПОУ 37030093) (Виконавець) договір підряду від 06.01.2016 №06/01/16, згідно умов якого Виконавець зобов’язується здійснити виготовлення та монтаж обладнання збірника запасу води 500м.куб. (далі – Обладнання) та здійснити необхідні пусконалагоджувальні роботи (далі – Роботи), а Замовник зобов’язується прийняти їх та оплатити на умовах даного Договору. Після виконання Робіт з пусконалагодження обладнання Виконавець зобов’язується провести працівникам Замовника навчання з правил роботи на Обладнанні. Послуги з навчання входять у загальну вартість Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «НОВІ ПРОДУКТИ» до розрахунку суми бюджетного відшкодування ПДВ за звітний період травень 2016 року включено суму ПДВ у розмірі 209 864,00 грн., по податковій накладній від 20.04.2016 №20, виписаній ПП «Компанія «Інтер-Трейд».

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно матеріалів справи, податкова накладна від 20.04.2016 №20 виписана ПП «Компанія «Інтер-Трейд» за першою подією, тобто датою списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому, у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У відповідності до положень пунктів 200.2 та 200.3 статті 200 цього Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі, розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За змістом пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

На підставі пункту 200.6 статті 200 Податкового кодексу України, платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. Платник податку зберігає право на отримання бюджетного відшкодування коштами у майбутніх звітних (податкових) періодах.

20.04.2016 ПП «Компанія «Інтер-Трейд» складено податкову накладну №20 на суму 2 236 691,62 грн., у тому числі ПДВ – 372 781,94 грн., яка зареєстрована в ЄРПН 05.05.2016. Вказана сума ПДВ включена позивачем до складу податкового кредиту.

Між тим, факт отримання вказаних послуг підтверджується копією актами приймання-передачі обладнання в рамках договору від 06.01.2016 №06/01/16 від 21.05.2016, від 04.07.2016, від 22.07.2016, товарно-транспортної накладної від 21.05.2016, актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №РН-0000177, №РН-0000045.

Крім того, представниками ПП «Компанія «Інтер-Трейд» було проведено навчання по експлуатації та обслуговуванню обладнання збірника води, визначених працівників ТОВ «НОВІ ПРОДУКТИ», про що складено протокол від 05.10.2016.

В акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов’язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведені обставини відповідачем в ході розгляду даної справи жодним чином не спростовані та не доведено зворотного.

Системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІ ПРОДУКТИ» (код ЄДРПОУ 33234957) сплачений ним судовий збір у розмірі 7948,90 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур