Справа № 820/1614/17
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 листопада 2017 р. № 820/1614/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Андрущенко Д.В.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсель"
до Головного управління ДФС у Харківській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корсель" (далі по тексту позивач, ТОВ "Корсель", підприємство) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДФС у Харківській області, контролюючий орган, податковий орган), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення від 07.04.2017 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що висновки, викладені в акті перевірки № 1273/20-40-14-05-19/35587016 від 20.03.2017 р. є хибними, не відповідають дійсності та обставинам здійснення господарських операцій, приписам Податкового кодексу України. Зазначає, що ним правомірно на підставі належним чином складених первинних бухгалтерських документів було віднесено суми до валових витрат по господарським операціям підприємства у перевіряє мий період, а контролюючим органом надана неправомірна оцінка та зроблені невірні висновки про порушення ним податкового законодавства, у звязку із чим прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення має бути повністю скасовано, як незаконне.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому та наданих письмових поясненнях.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказав про на законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, зазначив, що воно винесено на підставі та у відповідності до норм чинного податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що податкові зобовязання донараховані позивачеві за результатом дослідження первинних документів та бухгалтерського обліку позивача, а позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, підтримали правову позицію, викладену у письмових запереченнях на адміністративний позов, та просили суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Корсель" (адреса: 61037, м. Харків, проспект Московський, буд. 199, корпус Д5, офіс 228, код ЄДРПОУ - 35587016) пройшло в установленому законодавством порядку процедуру державної реєстрації та зареєстроване в якості юридичної особи виконавчим комітетом Харківської міської ради від 14.01.2008 р. за 0039204.

Підприємство взято на податковий облік в органах податкової служби 15.01.2008 р. за № 70, станом на дату акту перевірки перебувало на обліку в Київській ОДПІ м. Харкова ГУ Державної фіскальної служби в Харківській області (Московський район м. Харкова)

Матеріалами справи підтверджено, що документальна виїзна позапланова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсель" проводилась з 02.03.2017 року по 13.03.2017 року Головним управлінням ДФС у Харківській області на підставі наказу від 02.03.2017р. №775.

Перевірка здійснювалась головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок інших галузей економіки управління аудиту ОСОБА_4, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок інших галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_5, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_6 Анатолієвною, що діяли на підставі наказу про проведення документальної позапланової перевірки від 02.03.2017р.N 755.

За результатами проведеної перевірки фахівцями контролюючого органу складено акт перевірки № 1273/20-40-14-05-19/35587016 від 20.03.2017(т. 1, а.с. 20-64), яким встановлено наступні порушення:

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями,

- пункт 2 ст.3, ст.4, ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»,

- п. 6, 7, 9 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 та зареєстрованого в міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також суджень, відображених суб'єктом владних повноважень в акті № 1273/20-40-14-05-19/35587016 від 20.03.2017року, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд встановив наступне.

Так, відповідно до акту перевірки, податковим органом встановлено порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, п. 7. П. 19. П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 та зареєстрованого в міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, пункт 2 ст.3, ст.4, ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 6, 7, 9 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 та зареєстрованого в міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, внаслідок неправомірного визначення витрат повязаних зі збутом послуг у фінансовій звітності за 2015 рік та півріччя 2016 року завищено суму витрат, що враховується при визначенні обєкту оподаткування на загальну суму 41 042 961 грн. у т.ч. за 2015 рік 23 857 455,61 грн.; за півріччя 2016 року 17 185 505,59 грн.

Суд не погоджується з такою правовою позицією податкового органу з наступних підстав.

Як вбачається із акту перевірки, ТОВ «КОРСЕЛЬ» в період перевірки не надано первінні документи. які підтверджують дані оборотно - сальдових відомостей по рах. 93 «Витрати на збут» за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 року.

ТОВ «КОРСЕЛЬ» перевіряючим не надано звіти, які підтверджують, що співробітниками підприємства проводиться робота повязана зі збутом та просуванням послуг, а саме:

- збір, обробку і узагальнення інформації про операції, що становлять і забезпечують процеси збуту;

- узагальнення інформації про витрати і результати діяльності повязаної зі збутом в зручному виді для цілей управління;

- збір і обробку інформації про можливості ринку.

Крім того до складу витрат ТОВ «КОРСЕЛЬ» віднесено вартість паливо - мастильних матеріалів, заробітна плата водіїв та нарахування на неї, витрати на утримання та поліпшення основних засобів, однак в порушення ведення бухгалтерського обліку до перевірки не надано документи підтверджуючі дані витрати, а саме:

1) Акти на списання паливно-мастильних матеріалів. Основним документом, на підставі якого повинні списуватись паливо і паливно-мастильні матеріали при здійсненні міжнародних автомобільних вантажоперевезень є міжнародна товарно-транспортна накладна типу СМК за умови, що факт надання даних транспортних послуг підтверджено відповідним актом між Замовником та ТОВ «КОРСЕЛЬ». Крім того списання паливно-мастильних матеріалів у бухгалтерському обліку в обовязковому порядку здійснюється з урахуванням норм витрат, які затверджені наказом Мінтрансу України «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» від 10.02.98 р. № 43 (зі змінами та доповненнями, за текстом - наказ № 43).

2) Акти здачі - прийняття робіт, акти про надання послуг по технічному обслуговуванню та поточному ремонту транспортного засобу на станції технічного обслуговування (СТО), дефектні відомості, акти списання запасних частин у разі проведення поточного ремонту власними силами. Якщо підприємство проводило технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу на станції технічного обслуговування (СТО), то згідно з Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затвердженими наказом Мінтрансу від 11.11.2002 р. № 792 (далі - Правила № 792), при наданні замовникові послуг з ТО автомобіля оформлюється один із документів, вказаних у п. 26 зазначених Правил. Так, розрахунковими документами, що засвідчують надання послуг з технічного обслуговування, є:

- акт передачі-приймання транспортного засобу (його складових) після надання

послуг з технічного обслуговування;

- наряд-замовлення;

- квитанція про оплату робіт;

- рахунок-фактура;

- податкова накладна (для юридичних осіб).

3.Бухгалтерська довідка підтверджуюча, що нарахована заробітна плата та командировочні витрати пов'язані зі збутом послуг, або міжнародними автомобільними вантажоперевезеннями. В даної бухгалтерській довідці використовуються дані відомостей обліку робочого часу та відпочинку водія, дані тахографа, у відповідності до п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Мінінфраструктури від 07.06.2010 р. № 340, Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженій наказом Мінінфраструктури від 24.06.2010 р. № 385 (тахограф - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв).

Як вказав контролюючий орган в акті перевірки, аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення витрат повязаних зі збутом послуг (вантажні пере5везення) експедиторські послуги) мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій, що спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, яка в силу ст. 1 цього Закону являє собою сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

У відповідності до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України (зі змінами та доповненнями) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

У свою чергу, відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 ПК України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу ІІІ цього Кодексу - це витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

Згідно з п. 11 Правил (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Мінфіну від 31.12.1999 року № 318 (далі по тексту - П(С)БО 16) собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних витрат загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

У свою чергу, за змістом абз.2 п.11, п.п.12, 13, 14, 15, 16 П(С)БО 16, до виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати (витрати на матеріали, купівельні напівфабрикати і комплектуючі вироби, технологічне паливо та енергію в основному виробництві); прямі витрати на оплату праці (основної та додаткової заробітної плати робітників, зайнятих у виробництві продукції (робіт, послуг), з відрахуванням на єдиний соціальний внесок; інші прямі витрати (витрати на утримання та експлуатацію устаткування тощо); змінні загальновиробничі та розподілені постійні загальновиробничі витрати.

Для розрахунку податку на прибуток підприємство використовувало первині документи та регістри бухгалтерського обліку, що є основою для розрахунку таких податків, як податок на додану вартість, податок з доходів фізичних осіб, військового збору.

Суд зазначає, що згідно акту перевірки, на сторінці 28, відображеної у рядку 10.1 «Декларації з податку на додану вартість» суми «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів/послуг та необоротних активів з метою їх використання виключно в межах господарської діяльності платника податку, для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за основною та нульовою ставкою» показника за період з 01.01.2015р. по 31.08.2016р., зазначено про надані товариством прибуткові накладні, банківські виписки, платіжні документи, акти виконаних робіт, журнали-ордери та відомості по бухгалтерським рахункам 20 «Виробничі запаси», 311 2поточні рахунки у вітчизняній валюті», 371 2Розрахунки по авансах виданих», 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», 685 «Розрахунки з іншими кредиторами», 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут» та інші. Порушень декларування податку на додану вартість, що розрахований на підставі первинних документів, оформлених належним чином, та регістрів бухгалтерського обліку, складених відповідно до вимог чинного законодавства, не встановлено.

Також, з акту перевірки (сторінки 35-36) вбачається, якими саме документами підприємство нараховує заробітну плату та обліковує кошти, видані під звіт робітникам підприємства, в тому числі на відрядження. Порушень, щодо оформлення документів чи нарахувань, які є основою для визнання витрат при розрахунку податку на прибуток, інспектором-ревізором не виявлено.

Згідно пояснень представника позивача, специфіка роботи підприємства полягає в тому, що задля зменшення витрат при здійсненні рейсів власними автомобілями, надання транспортно-експедиційних послуг може здійснюватися під час одного відрядження кільком замовникам.

Так, акти надання транспортно-експедиційних послуг підписуються із Замовниками за договірною вартістю робіт по факту закінчення надання послуги.

Таким чином, ТОВ «Корсель», на виконання абзацу другого пункту 7 П(С)БУ 16 «Витрати» відображає витрати, що було понесено під час надання транспортно-експедиційних послуг, у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені (зазвичай, наступному за періодом визнання доходів), та відображає в складі витрат, повязаних зі збутом та таких, які направлені на отримання доходу, тому що повязані із здійсненням транспортно-експедиційної діяльності (рахунок обліку 93 «Витрати на збут»).

Підставою для визнання таких витрат є наступні, оформлені із зазначенням прізвищ і підписів осіб, які брали участь у їх складанні, та надані для перевірки документи: договори та додаткові угоди до них, акти виконаних та отриманих послуг, акти прийому передачі робіт, видаткові накладні, CMR, подорожні листи та звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, первині банківські документи, документи з розрахунку заробітної плати та інші, що оформлені згідно діючого законодавства під час проведення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення згідно із Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р № 996-XIV.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До суду надано належним чином завірені копії первинних документів, що підтверджують здійснення власної господарської діяльності (договори, акти виконаних послуг, звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, виписки банку, відомості нарахування заробітної плати, табелі обліку робочого часу, акти на списання паливно-мастильних матеріалів та ін.) та регістри бухгалтерського обліку, із вказанням прізвищ і підписами осіб, які брали участь у їх складанні, в яких наведена узагальнена інформація про витрати (синтетичний облік - відомості по рахунках 92, 94, 94, аналітичний облік відомості по рахунках 80,81,82,83,84, загальні оборотно-сальдові відомості по всіх рахунках) і результати діяльності (аналіз та відомості по рахунках 70, 79), повязаної зі збутом транспортно-експедиційних послуг (т. 2, а.с. 11-25, т. 3, а.с. 1-250, т. 4, а.с. 1-250, т. 5, а.с. 1-250, т. 6, а.с. 1-250, т. 7, а.с. 1-250, т. 8, а.с. 1-250, т. 9, а.с. 1-247, т. 10, а.с. 1-250, т. 11, а.с. 1-250, т. 12, а.с. 1-249, т. 13, а.с. 1-250, т. 14, а.с. 1-248, т. 15, а.с. 1-250, т. 16, а.с. 1-250, т. 17, а.с. 1-253, т. 18, а.с. 1-250, т. 19, а.с. 1-250, т. 20, а.с. 1-250, т. 21, а.с. 1-250, т. 22, а.с. 1-250, т. 23, а.с. 1-191).

Оцінивши вищевказані первинні документи за правилами ст.86 КАС України, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми. Таким чином, господарська операція, яка не відбулась, не може бути обєктом оподаткування.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (аналогічні позиції викладалися Вищим адміністративним судом у листах від 02.06.2011, № 742/11/13-11 та від 01.11.2011 р. № 1936/11/13 11).

З аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що податкові наслідки у вигляді права на формування податкового кредиту та витрат є правомірними лише за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

В той же час за умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товару, що призвела до об'єктивної зміни складу активів такого платника (покупця), у межах господарської діяльності, за відсутністю з боку такого платника порушення вимог норм податкового законодавства при формуванні податкового кредиту, підстави для позбавлення останнього права на податковий кредит та збільшення витрат відсутні.

Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

В діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Дослідивши копії наданих до суду первинних документів, суд приходить до висновку, що всі операції в повному обсязі відображені в бухгалтерському та податковому обліках позивача, що також не заперечується відповідачем у акті перевірки.

Відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІУ на підприємстві наказом про облікову політику підприємства від 29.12.2014р. №2-ОП встановлено такі принципи, методи і процедури для ведення обліку, складання та подання фінансової, статистичної та податкової звітності:

Бухгалтерський облік ведеться підприємством безперервно з дня реєстрації. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що складаються під час фактичного здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів головним бухгалтером ТОВ «Корсель» складаються зведені облікові документи (журнали-ордери, відомості, картки рахунків), що формуються за допомогою програмного забезпечення для ведення бухгалтерського обліку, а саме 1с «Бухгалтерія». На підприємстві щомісячно друкуються та розшиваються для архівного зберігання разом із первинними документами такі регістри бухгалтерського обліку: Оборотно-сальдова відомість - по всіх рахунках обліку разом, Оборотно-сальдова відомість - по рахунках 1, 2 , 3, 6, 8, 9 класу рахунків обліку, Картка рахунку - додатково для обліку руху грошових коштів по 30, 31 рахункам, Аналіз рахунку - по 70,79 рахунках.

Згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» витрати відображаються у балансі одночасно із зменшенням активів або збільшенням зобовязань, а у Звіті про фінансові результати одночасно з доходами, для отримання яких вони понесені. Первинна вартість запасів визначається відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» за методом собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО). Аналітичний облік руху товарно-матеріальних цінностей відображається у кількісно-сумовому вимірі. Вартість малоцінних та швидкозношуваних предметів, що передані в експлуатацію, списується з балансу з подальшою організацією оперативного кількісного обліку таких предметів за місцями експлуатації відповідальними особами протягом строку їх фактичного використання.

Інформація про операції, що становлять і забезпечують процеси збуту, відображена на рахунках 36, 371, 63, 681 бухгалтерського обліку, в оборотно-сальдових відомостях (із вказанням прізвищ і підписами осіб, які брали участь у їх складанні) та первинних документах, що підтверджують, факти здійснення господарських операцій та було використано для складання облікових регістрів.

Щодо документів, оформлення яких здійснюється згідно діючого законодавства України і є пiдставою для нарахування працівникам заробiтної плати суд зазначає, що згідно листа Міністерства фінансів України від 01.12.2016р. №31-11170-16-29/34246 «У разі придбання працівником за власні готівкові кошти товарів для потреб підприємства, використання власних коштів у відрядженні до бухгалтерської служби подається у визначені законодавством строки Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, форму та Порядок складання якого затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 р. N 841 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 10.03.2016 р. N 350).

Якщо керівник підприємства підтвердив доцільність та обґрунтованість здійснених працівником витрат та затвердив зазначений Звіт, бухгалтерська служба відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 р. N 291, відображає у бухгалтерському обліку зобов'язання перед підзвітною особою, визнане підприємством, за кредитом субрахунку 372 "Розрахунки з підзвітними особами" рахунку 37 "Розрахунки з різними дебіторами".» Що в свою чергу приводить до реальних змін майнового стану підприємства виникає заборгованість перед працівником, визнаються понесені витрати.

За таких обставин, суд не погоджується із висновком податкового органу про завищення витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування на загальну суму 41 042 961 грн, у т.ч. за 2015 рік 23 857 455,61 грн. та за півріччя 2016 року 17 185 505,59 грн.

Водночас, суд відзначає, що у відповідності до п.п.2 п.4 розд. III Порядку № 727, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, повязані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

В порушення зазначених приписів контролюючий орган під час перевірки взаємовідносин позивача не зазначив та не дослідив первинних документів бухгалтерського обліку позивача, що відносяться до господарських операцій при здійсненні яких вчинено порушення; не зазначено первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, не наведено регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Також суд зазначає, що згідно п. 31 підрозділу 10 розд. ХХ ПКУ за результатами діяльності у 2015 році штрафні (фінансові) санкції до платників податку на прибуток підприємств за порушення порядку обчислення, правильності заповнення податкових декларацій з податку та повноти його сплати не застосовують.

Приймаючі податкове повідомлення-рішення від 07.04.2017 року № НОМЕР_1 ГУ ДФС у Харківській області п. 31 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ не застосувало.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно скасування податкового повідомлення-рішення Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсель" від 07.04.2017 року № НОМЕР_1 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 8161080, 75 грн., є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення від 07.04.2017 року № НОМЕР_1 - прийнято з порушенням норм діючого законодавства України, що підтверджується матеріалами справи, не спростовано відповідачем, а відтак підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсель" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення від 07.04.2017 року № НОМЕР_1 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Корсель" суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 8161080, 75 грн. (вісім мільйонів сто шістдесят одна тисяча вісімдесят гривень), в тому числі 7387733, 00 грн. (сім мільйонів триста вісімдесят сім тисяч сімсот тридцять три гривні) за податковими зобов'язаннями та 773347, 75 грн. (сімсот сімдесят три тисячі триста сорок сім гривень 75 копійок) за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код за ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корсель" (61037, м. Харків, проспект Московський, 199, корп. Д5, оф. 228, ) у розмірі 122416, 21 грн. (сто двадцять дві тисячі чотириста шістнадцять гривень 21 копійка).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.