Справа № 815/4842/17
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4842/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 год. 35 хв.

13 листопада 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Куща М.О.,

представника Позивача ОСОБА_1,

представника Відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови №179 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.07.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скачування постанови №179 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.07.2016 року.

У судовому засіданні 13.11.2017 року представник позивача адміністративний позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини та аргументи, викладені в адміністративному позові (а.с. 4-6) та доповненнях до адміністративного позову (а.с. 54-55). Так, представник позивача зазначив, що Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області було неправомірно та з порушенням вимог чинного законодавства винесено Постанову №179 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а саме порушено норми ч.11 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», ч.1. ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що відповідачем оскаржувану Постанову було винесено безпідставно та з порушенням встановлених законодавством строків. За таких обставин, просив суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 13.11.2017 року зявився, проти адміністративного позову заперечував в повному обсязі. У судовому засіданні 01.11.2017 року надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов (а.с. 56 60), згідно яких вважав адміністративний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У своїх запереченнях та усних поясненнях представник відповідача зазначив, що Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області діяв у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема ст.36, ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (чинний на момент досліджуваних правовідносин) та положень Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою КМУ №553 від 23.05.2011 року. Представник відповідача наголошував на тому, що перевірка, на основі якої була винесена оскаржувана Постанова, проводилась у відповідності до законодавчо визначених підстав, а строки притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не були порушені. За таких обставин, просив адміністративний позов залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

05.07.2016 року Департаментом ДАБІ в Одеській області було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил обєкта будівництва реконструкція нежитлових приміщень кафе-бару з офісними приміщеннями за адресою м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 16.

Дану перевірку було проведено на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України за №976 від 08.09.2015 року та листа Одеської місцевої прокуратури №1 за №3461вих16 від 30.05.2016 року, який надійшов листом Прокуратури Одеської області за №05/1-1326вих16 від 09.06.2016 року (вх.. №3468 від 10.06.2016) (а.с.61).

За результатами проведення зазначеної перевірки було виявлено порушення ч.10 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за яке передбачена відповідальність, визначена п.6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 05.07.2016 року (а.с. 65-68), протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 05.07.2016 року (а.с. 69-73) та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 05.07.2016 року (а.с. 74-78).

Згідно змісту зазначених матеріалів перевірки перевіряючими встановлено, що ФОП ОСОБА_3 у 2008 році було здійснено реконструкцію вищезазначеного обєкту будівництва шляхом влаштування прибудови. Дана реконструкція проводилась на підставі дозволу виданого Інспекцією ДАБК в Одеській області за № 269 від 17.06.2008 року та висновку Управління архітектури та містобудування ОМР за №167/10 від 06.08.2010. Загальна площа приміщень після реконструкції становила 1433,50 кв.м. Зазначений дозвіл було реалізовано в акті готовності №1732 від 31.12.2010 року та сертифікаті відповідності №15001732 від 31.12.2010 (а.с. 57-58).

Згідно наданих ОСОБА_3 перевіряючим документів, а саме технічного паспорту від 11.03.2016 року та свідоцтва про право власності від 27.09.2012 року встановлено, що на момент перевірки загальна площа об'єкту будівництва складала 1732,30 кв.м.

Будь-які відомості щодо наявності інших дозволів на проведення будівельних робіт чи декларацій про готовність обєкта до експлуатації у період з жовтня 2012 року по червень 2016 року відсутні.

При цьому, позивач допустив перевіряючих до проведення перевірки та не оскаржував наказ про проведення перевірки або будь-які дії перевіряючих під час здійснення перевірки.

19.07.2016 року на підставі наявних у відповідача документів було винесено Постанову №179 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яка наразі оскаржується позичем.

Згідно акту перевірки від 05.07.2016 року перевіряючими було встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 ч.1 ст.36, ч.10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вимоги Постанови КМУ від 13.04.2011 року №466 «ОСОБА_1 питання виконання будівельних та підготовчих робіт».

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на обєктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є:

1) подання субєктом містобудування письмової заяви про проведення перевірки обєкта будівництва або будівельної продукції за його бажанням;

2) необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність обєкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів;

3) виявлення факту самочинного будівництва обєкта;

4) перевірка виконання субєктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю;

5) вимога головного інспектора будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, про проведення перевірки за наявності підстав, передбачених законом;

6) звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення субєктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

7) вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Аналогічні норми містяться у Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою КМУ №553 від 23.05.2011 року.

Згідно ч.8, 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність обєкта до експлуатації, та за експлуатацію обєкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Представник позивача у адміністративному позові та усних поясненнях зазначив, що проведення перевірки 05.07.2016 року було здійснено безпідставно, посилаючись на ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (чинний на момент досліджуваних правовідносин).

Згідно зазначеної норми підставами для здійснення позапланових заходів є:

подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов'язкової звітності, поданих суб'єктом господарювання;

перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю);

обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення субєктом господарювання її законних прав. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення;

неподання у встановлений термін суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів;

настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Представник позивача зазначив, що даним переліком не передбачено звернення правоохоронних органів як підставу проведення контролюючим органом позапланової перевірки.

Водночас, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів: контролю органами державної фіскальної служби; валютного контролю; державного експортного контролю; контролю за дотриманням бюджетного законодавства; банківського нагляду; державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції; державного нагляду за дотриманням вимог ядерної безпеки; державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації; при проведенні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, прокурорського нагляду, досудового слідства і правосуддя; державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду); державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.11.2017 року з цього приводу надав наступні пояснення. Вищезазначена норма Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (чинний на момент досліджуваних правовідносин) не була застосована відповідачем під час вирішення питання щодо проведення позапланової перевірки. Натомість, відповідач діяв у відповідності до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою КМУ №553 від 23.05.2011 року, про що зазначено у акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 05.07.2016 року (а.с. 65).

Згідно п.7 зазначеного Порядку однією з підстав проведення позапланової перевірки в тому числі є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

За таких обставин, суд вважає, що позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил обєкта будівництва реконструкція нежитлових приміщень кафе-бару з офісними приміщеннями за адресою м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 16 була проведена на основі законодавчо визначених підстав з дотриманням норм чинного на момент досліджуваних правовідносин законодавства.

У своєму адміністративному позові представник позивача також зазначив, що відповідачем було порушено строки притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу. На думку представника позивача, відповідачем було порушено ч.11 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», де вказано, що штраф може бути накладено на суб'єктів містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніш як через три роки з дня його вчинення.

Представник позивача наголосив, що з дня вчинення правопорушення подання декларації 10.09.2012 року, до дня складання оскаржуваної Постанови пройшло більше, ніж три роки, а саме три роки і десять місяців (а.с. 5).

Представник відповідача у своїх запереченнях зазначив, що зазначені порушення були виявлені відповідачем лише під час проведення перевірки, яка відбувалась з 01.07.2016 року по 06.07.2016 року, тому строків притягнення позивача до відповідальності не порушено.

Згідно п.1 ст.4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 06.04.1995 року затверджено Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Згідно п.6 зазначеного Порядку штраф за правопорушення може бути накладено на субєкта містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.

Днем виявлення правопорушення є день складення акта перевірки відповідного субєкта містобудування.

Крім того, ч.10 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає в тому числі відповідальність за експлуатацію обєкта без зареєстрованої декларації або сертифіката, що є продовжуваним правопорушенням. Тобто, вчинення правопорушення позивачем здійснювалось не до 10.09.2012 року, як зазначає представник позивача, а і після тієї дати протягом всього строку експлуатації об'єкта без наявного для того дозволу, а тому строк в три роки, визначений законодавством з дня вчинення правопорушення, також не можна вважати пропущеним.

Аналізуючи вищезазначені норми суд дійшов висновку, що у даних правовідносинах відповідачем жодним чином не порушено строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже законодавством прямо передбачено те, яка подія є моментом виявленням правопорушення, та чітко визначено час, протягом якого на відповідальну особу може бути накладено штраф. З моменту проведення перевірки і до винесення оскаржуваної Постанови пройшло 14 діб, тому суд вважає, що оскаржувана Постанова винесена відповідачем у визначенні чинним законодавством строки.

Аналогічні правовідносини стали предметом розгляду Верховним судом України у справі №21-433а13. Так, у своїй постанові від 04.03.2014 року ВСУ зазначив, що суспільна небезпека правопорушення «експлуатація не прийнятого в експлуатацію обєкта» насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого обєкта містобудування з початку його використання.

Частина восьма статті 39 Закону № 3038-VI встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно до п.3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року (чинний на момент досліджуваних правовідносин) прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до I-III категорії складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації.

При цьому, позивачем не надано будь-яких пояснень та доказів на підтвердження правомірності власних дій та протиправності висновків відповідача, викладених в акті перевірки від 05.07.2016 року та Постанові №179 від 19.07.2016 року, зокрема позивачем не надано ані дозволу на виконання будівельних робіт, внаслідок яких загальна площа будівлі збільшилась до 1732.30 кв. м., ані акту готовності та сертифікату відповідності, у яких би містилась інформація щодо реалізації такого дозволу. Натомість, представник відповідача надав до суду акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 05.07.2016 року (а.с. 65-68), протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 05.07.2016 року (а.с. 69-73), припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 05.07.2016 року (а.с. 74-78) та копії документів, які враховувались відповідачем в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с. 87-141), що є підтвердженням порушень норм ст. 36, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» з боку позивача, що й стало підставою для винесення оскаржуваної Постанови №179 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.07.2016 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області діяв у відповідності до норм чинного законодавства, виніс оскаржувану Постанову №179 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності на законних підставах та у встановлений законодавством строк, а тому є правомірним. Відтак, позовна вимога щодо визнання протиправною та скасування постанови №179 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.07.2016 року не підлягає задоволенню.

В силу п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно з ч.3 ст. 105 КАС України позивач, у тому числі має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача щодо визнання протиправною та скачування постанови №179 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.07.2016 року не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Згідно ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України у судовому засіданні 13.11.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 КАС повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2,7, 8, 9, 11, 159-163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови №179 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.07.2016 року - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.11.2017 року.

Суддя О.М. Тарасишина

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови №179 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19.07.2016 року - відмовити повністю.

20 листопада 2017 року.