Справа № 604/470/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9228/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10.07.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій органу виконавчої влади щодо неврахування стажу до грошового утримання, зобов'язання вчинення дій ,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 29 травня 2017 року звернулася до суду із позовом до Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності службових осіб Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду щодо не зарахування їй до стажу судді, що має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання половини років навчання у вищому навчальному закладі та роботи на посаді стажиста суду, зобов'язання Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати до стажу роботи судді, що дає право на відставку половину строку навчання ОСОБА_1 за денною формою навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та період роботи на посаді стажиста Бориспільського міського суду Київської області, зобов'язання Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити судді у відставці - ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 20 вересня 2016 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року, наказом голови Підволочиського районного суду від 19 вересня 2016 року її було звільнено з посади судді Підволочиського районного суду Тернопільської області у зв'язку із виходом у відставку. Після чого звернулася до відповідача щодо нарахування їй грошового утримання і подала ряд документів, серед яких був розрахунок стажу судді, у якому вказаний стаж: 22 роки 6 міс. 1 день роботи на посаді судді та 1 рік 11 місяців навчання у юридичному інституті; усього стаж роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання вказаний - 24 роки, 5 місяців, 1 день. З 20 вересня 2016р. відповідачем призначено їй грошове утримання. 10 травня 2017р., знайомлячись у відповідача із пенсійною справою, виявила, що їй призначено утримання у розмірі 84 % заробітної плати, тобто із розрахунку лише перебування на посаді судді, без зарахування іншого стажу, що являється незаконним. 15 травня 2017 року позивач звернулася із заявою до відповідача про проведення перерахунку її стажу, однак 23 травня 2017р. у задоволенні заяви було відмовлено. Виходячи із наведеного,її стаж роботи, який дає право на виплату довічного грошового утримання складає 28 років 3 місяці, 1 день: 24 роки 5місяців І день - як зазначено у розрахунку голови Підволочиського суду, та 3 роки 10 місяців роботи на посаді стажиста судді, що разом становить 90 відсотків від заробітної плати судді. Враховуючи те, що внаслідок протиправних дій Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області порушено її права на отримання коштів передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», - просить позов задовольнити. Крім того просить звернути до негайного виконання постанову в частині виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в межах платежу за один місяць з врахуванням раніше виплачених сум.

Оскаржуваною постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10.07.2017 року позовну заяву - задоволено частково.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що відповідності до ст.. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. зарахування іншої діяльності до стажу роботи, що дає право на відставку Законом не передбачено,а відтак пенсія відповідачу призначена відповідно до діючого законодавства.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на правильність правових висновків суду вказує і чинна на сьогодні норма пп.«з» п.33 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» на підставі якої п.34 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» було доповнено абзацом такого змісту «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

У відповідності до матеріалів справи, зокрема із диплому, виданого 29 червня 1989 року убачається, що строк навчання ОСОБА_1 у Харківському юридичному інституті ім..Ф.Е.Дзержинського за спеціальністю правознавство становить 3 роки 10 місяців.

Таким чином судом встановлено, що до стажу роботи, що дає позивачу, як судді у відставці, право на одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, на юридичному факультеті, що становить 1 рік 11 місяців.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Відповідно до запису в трудовій книжці виданої 07 травня 1980 року на ім'я ОСОБА_3, прізвище «Олексієнко» виправлено на «Кузьменко» на підставі свідоцтва про одруження, виданого 27 квітня 1991 року Бориспільським міськвідділом, 18 березня 1994 року призначена на посаду судді Підволочиського районного суду Тернопільської області на підставі наказу № 23-к від 21 березня 1994 року.

Як убачається із диплома, виданого 29 червня 1989 року ОСОБА_1 протягом 1985-1989 років навчалася у Харківському юридичному інституті ім..Ф.Е.Дзержинського за спеціальністю правознавство; аналогічний запис щодо навчання зазначено у трудовій книжці. Крім того, згідно записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 з 01 серпня 1989 року по 30 травня 1993 року призначена стажистом Бориспільського міського суду Київської області, Наказом Начальника управління юстиції Київської обласної державної адміністрації № 157 від 12 травня 1993 року звільнена з займаної посади в порядку переведення на роботу в Підволочиський районний суд Тернопільської області згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України.

На підставі Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VІІІ «Про звільнення суддів» наказом Підволочиського районного суду № 28-1 від 19 вересня 2016 року ОСОБА_1 звільнена з посади судді у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Відповідно до статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Згідно п. 4 ч. 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.120 Закону №2453-VI (в редакції, чинній на час звільнення позивача у відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст.135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону №2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 ст.141 Закону №2453-VI (в редакції, Закону №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 «Перехідних положень» Закону №2453-VI (в редакції, від 07.07.2010) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів», який діяв до набрання чинності Законом №2453-VI від 07.07.2010, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (абзац 2 цієї статті).

Положеннями пп.3-1 п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше, як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

На правильність правових висновків суду вказує і чинна на сьогодні норма пп. «з» п.33 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» на підставі якої п.34 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» було доповнено абзацом такого змісту «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

У відповідності до матеріалів справи, зокрема із диплому, виданого 29 червня 1989 року убачається, що строк навчання ОСОБА_1 у Харківському юридичному інституті ім..Ф.Е.Дзержинського за спеціальністю правознавство становить 3 роки 10 місяців. Таким чином судом встановлено, що до стажу роботи, що дає позивачу, як судді у відставці, право на одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш, як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, на юридичному факультеті, що становить 1 рік 11 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 162 КАС України, суд може прийняти постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, у сфері публічно правових відносин з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є частково неправомірними, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання Лановецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити судді у відставці - ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 20 вересня 2016 року в розмірі 88 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.

Крім того, ст. 99 КАС України передбачає шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, а відповідно до ст. 100 КАС України - адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню за період з 29.11.2016 року. Разом з тим, в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій службових осіб Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу судді, що має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання роботи на посаді стажиста суду та зобов'язання зарахувати такий стаж слід відмовити, виходячи з наступних міркувань :

Як уже зазначалось вище, відповідно до ч.4 ст.43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів», який діяв до набрання чинності Законом №2453-VI від 07.07.2010 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (абзац 2 цієї статті). Положеннями пп.3-1 п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Враховуючи вказані вимоги Закону, посада стажиста суду не включена до посад на підставі яких можна дійти до переконання про зарахування стажу роботи на посаді стажиста до стажу роботи, що дає право судді у відставці на збільшення щомісячного довічного грошового утримання , що нараховується за кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді, а тому в задоволенні даних вимог слід відмовити.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лановецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10.07.2017 року у справі № 604/470/17 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. Я. Качмар
О. М. Гінда