Справа № 302/708/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9843/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 18.08.2017 звернулася в суд із адміністративним позовом до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просила визнати неправомірними дії Міжгірського об'єднаного УПФ України в Закарпатській області щодо припинення виплати їй пенсії, як інваліду третьої групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 18.02.2017 та зобов'язати Міжгірське об'єднане УПФ України в Закарпатській області поновити їй виплату пенсії, як інваліду третьої групи загального захворювання з 18.02.2017. Допустити негайне виконання постанови в межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано неправомірними дії Міжгірського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії як інваліду третьої групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 18.02.2017 року. Зобов'язано Міжгірське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії як інваліду третьої групи загального захворювання з 18.02.2017 року. Допущено негайне виконання постанови в межах суми стягнення за один місяць.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Міжгірське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати на прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» строк продовжено з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, а Законом України від 6 грудня 2016 року № 1774-Х/111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» строк продовжено до 31 грудня 2017 року.

Апелянт вказує, що позивач не відноситься до осіб - інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів».

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст. 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що позивачка працює на посаді секретаря судових засідань Міжгірського районного суду Закарпатської області.

З 24.11.2009 перебувала на обліку в Міжгірському об'єднаному УПФУ Закарпатської області і отримувала пенсію як інвалід 3-ї групи загального захворювання.

З 01 квітня 2015 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії щомісячного довічного грошового утримання/ у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. В зв'язку з чим у квітні 2015 року виплата пенсії позивачу була припинена.

15.08.2017 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із письмовою заявою про поновлення їй виплати пенсії як інваліду 3 групи загального захворювання, однак листом № 25-к від 17.08.2016 відповідач повідомив про те, що оскільки вона не відноситься до категорії осіб, на яких поширюється порядок виплати пенсій, передбачений чинним законодавством України, тому з 01.04.2015 виплату пенсії їй припинено.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу». Вказана норма права не виконана, а тому з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу».

У зв'язку з вищенаведеними нормами, суд першої інстанції дійшов висновку, що з червня 2015 року перешкоди для виплати вказаної пенсії позивачці відсутні.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Позивач, працюючи на посаді державного службовця після призначення пенсії, продовжила сплату обов'язкових платежів, є особою, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню в розумінні статті 11 вказаного Закону

З 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, яким абзац другий частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів» пенсії, призначені відповідно до цього закону не виплачуються». Аналогічні зміни внесені до статті 37 Закону України № 3723-XII від 16 грудня 1993 року «Про державну службу».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким статтю 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено у новій редакції, відповідно до якої тимчасово, у період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2016 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

З 01 січня 2017 року відповідно до Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» норми статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування «викладено у новій редакції, відповідно до якої тимчасово по 31 грудня 2017 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Після звільнення з роботи та подання до органу Пенсійного фонду України за місцем проживання трудової книжки із записом про звільнення або відповідного витягу з наказу, з дня, наступного за днем звільнення, пенсія виплачується у повному розмірі.

Колегія суддів, зазначає, що зазначена норма Закону чітко встановлює, що пенсія особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цих Законів, не виплачуються.

Підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до зазначених законів, при цьому, в даному випадку не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні.

Отже, позивач, займаючи посаду секретаря судових засідань Міжгірського районного суду Закарпатської області, працює на державній службі, має право (з урахуванням відповідних вимог Закону України «Про державну службу») на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - Закону України «Про державну службу», а тому на неї розповсюджується дія статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що так як ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п. 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», а тому відповідач правомірно тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_1.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведених обставин та дійшов до помилкового висновку про задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити.

Постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року у справі №302/708/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судд В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повний текст судового рішення виготовлено 20.11.2017