Справа № 456/3496/16-а,2-а/456/35/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/4107/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Смидюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ОСОБА_1 у Львівській області на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ОСОБА_1 у Львівській області, головного державного інспектора Головного управління ОСОБА_1 у Львівській області ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_2 14.11. 2016року звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_3, №13/01/024/0586-0117 від 09 листопада 2016 року про накладення на нього адміністративного стягнення за ст. 188-6 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1343 грн., покликаючись на відсутність правових підстав проведення відповідачем позапланової перевірки та неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що пунктом 8 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін та визнання такими що втратили чинність, деяких законодавчих актів України N976-VIII було встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України, та державної фінансової інспекції України) мають здійснюватись виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки. Одночасно із згаданим вище Законом, було ухвалено ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII, пунктом 3 Прикінцевих положень якого встановлено, що у 2015 та у 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20-ти мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету міністрів, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду, або згідно з вимогами КПК. Тобто жодної підстави для проведення перевірки не було. Крім того, відповідач стверджує про не допуск до позапланової перевірки та про факти отримання позивачем копії направлення на проведення такої перевірки. Однак це спростовується тим, що станом на 12.09.2016 року, позивач був відсутній на робочому місці у звязку із тим що перебував у відпустці. За таких обставин у відповідача не було підстав складати на позивача протокол та виносити постанову про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене просив винесену постанову скасувати, оскільки вона є безпідставною, жодним чином не обґрунтованою та незаконною.

Оскаржуваною постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2017 року позовну заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління ОСОБА_1 у Львівській області просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що при призначенні позапланових перевірок Управління діяло у спосіб та порядок, визначені законом. Факт перебування ОСОБА_2 у відпустці як директора ТОВ «Пасат» не звільнив його від обовязку виконувати законні вимоги інспектора при проведенні позапланової перевірки у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 при розгляді справи інспектором було враховано, що позивач здійснював свою індивідуальну підприємницьку діяльність 12.09.2016 р., знаходився за місцем проведення позапланової перевірки та безпосередньо створював перешкоди у проведенні перевірки головному державному інспектору Гучко М.М.

Наказ фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 07.09.2016р., згідно якого, ФОП ОСОБА_2 відбуває у щорічну відпустку з 08.09.2016 року по 23.09.2016 року, був представлений позивачем лише в останньому судовому засіданні 17.02.2017 р. і не подавався ні при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, ні при зверненні з позовом до суду про скасування постанови.

Також, апелянт наголошує на правомірності своїх дій при проведенні позапланової перевірки, а саме на те, що Управління має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та обєктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління праці.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови №13/01/024/0581-0117 від 09 листопада 2016 року, головним державним інспектором Головного управління ОСОБА_1 у Львівській області ОСОБА_3, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1343 грн. 00 коп., на ФОП ОСОБА_2, за порушення законодавства про працю, відповідно до ст. 188-6 КУпАП. Дана постанова мотивована тим, що підприємцю ОСОБА_2, 12.09.2016р., було вручено направлення на проведення перевірки додержання субєктом господарювання законодавства про працю та загальнообовязкового соціального страхування. Разом з тим підприємцю запропоновано надати первинні документи ведення яких передбачено законодавством про працю. Однак, на вимогу державного інспектора, позивач, ні 12.09.2016р., та на день завершення перевірки (16.09.2016) не надано жодних документів необхідних для здійснення документальної перевірки додержання законодавства про працю. В телефонному режимі повідомлено про не допуск інспекторів до позапланової перевірки, у звязку з відсутністю правових підстав для проведення перевірки відповідно до ЗУ «Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності» з посиланням на мораторій на проведення перевірок.

Згідно протоколу №13/07/024/0586 від 31.10.2016р., складеного головним державним інспектором Гучко М.М., Тимчій М.В., вчинив порушення статті 259 КЗПП України, за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 188-6 КУпАП.

Проте, згідно наказу ФОП ОСОБА_2, від 07 вересня 2016 р. за №Н-006, ОСОБА_2, перебував у щорічній основній відпустці, терміном 16 календарних днів: з 08.09.2016р. по 23.09.2016р., що доводиться розпискою інспектора Гучко М.М. на поясненні ОСОБА_2

Відповідно до наказу ТОВ «Пасат», директором якого є ОСОБА_2, від 07 вересня 2016 р. за №Н-003, ОСОБА_2, перебував у щорічній основній відпустці, терміном 16 календарних днів: з 08.09.2016р. по 23.09.2016р., та на час відсутності, обовязки директора ТОВ «Пасат» покладено на ОСОБА_4 і дане заперечення було взято до уваги інспектором Сироїжко О.Є., яка також склала акт про не допуск її до перевірки ТзОВ «Пассат» і керівника ТзОВ «Пассат», яким є цей же ОСОБА_2 не було притягнуто до адміністративної відповідальності за недопущення інспектора до перевірки підприємства.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що оскільки позивач ОСОБА_2, на час вчинення правопорушення - з 08.09.2016р., по 23.09.2016р., перебував у щорічній основній відпустці згідно з згаданим наказом, не отримував повідомлення про проведення позапланової перевірки, який в розумінні ст. 251 КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення тому, виходячи з вимог ст.ст.7, 9, 251 КУпАП, суд дійшов висновку про відсутність вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права лише в частині.

Перевірки проводяться у відповідності до Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012 року.

Відповідно до пунктів 2-4 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, право проведення перевірок мають посадові особи ОСОБА_1 України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці, який може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку. Також, згідно із підпунктом 5 пункту Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015, управління ОСОБА_1 має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління ОСОБА_1.

Отже, висновок суду першої інстанції про обовязковість попереднього повідомлення субєктів господарювання про проведення позапланових перевірок є необґрунтованим, і таким, що суперечить нормам як національного, так і міжнародного законодавства. Так, згідно п.а ч.1 ст. 12 Конвеції МОП № 81 1947 року інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції. ОСОБА_5 є міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України (Закон України № 1985-IV від 08.09.2004 року). Відповідно до ст.. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства.

Щодо покликання позивача на порушення ГУ Держпраці у Львівській області п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014, в зв'язку з чим у відповідача були відсутні будь-які підстави для проведення планових/позапланових перевірок, суд зазначає, що положення цього Закону не поширюються на проведення перевірок з дотримання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказаним Законом вносяться зміни до ПК України і стосується він суспільних відносин у сфері справляння податків, зборів та інших загальнообов'язкових платежів. Це, крім іншого, випливає із назви самого Закону. Контролюючими органами, у відповідності до п.41.1 ст.41 ПК України, є органи доходів і зборів, відтак, дія вказаного Закону поширюється лише на них, і немає жодного відношення до ГУ Держпраці України у Львівській області.

Відтак, на відповідача не розповсюджуються вимоги щодо обмеження перевірок, передбачених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об'єктивну сторону, об'єкт, суб'єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб'єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Статтею 188-6 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу.

Обєктивна сторона правопорушення полягає у невиконанні законних вимог посадових осіб органів спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створенні перешкод для діяльності цих органів. Відповідач не довів наявності обєктивної сторони правопорушення передбаченого, ст. 188-6 КУпАП, у діях позивача. Повідомлення про не допуск по телефону не може вважатися фактичним не допуском до проведення перевірки інспекторів.

Відповідно до ч. 1ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і розяснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що підставною для призначення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2, став лист виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 14.07.2016р., за №3.12, в якому було викладено прохання про вжиття заходів впливу щодо дотримання вимог законодавства з охорони праці роботодавцями: ТзОВ «Пасат», ПП ОСОБА_2, та ПП ОСОБА_6 Також до листа було додано окремі матеріали, зокрема інформаційна довідка рейдового обстеження, в яких містилась інформація про можливе порушення субєктами господарювання вимог чинного законодавства. Оскільки в листі Виконкому Стрийської міської ради були зазначені питання, зясування яких відноситься до компетенції Управління, даний лист було скеровано до ОСОБА_1 України для отримання згоди на проведення позапланової перевірки. Така згода була надана ОСОБА_1 України від 26.07.2016 року № 7838/4/4.2-ДП-16. 06.09.2016р., начальником ГУ Держпраці у Львівській області було видано наказ №1176-п, яким головному інспектору Гучко М.М., було доручено провести в термін з 06.09.2016р. по 16.09.2016р., позапланову перевірку на предмет додержання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування у ФОП ОСОБА_2 Крім того, 06.09.2016р., за №1164, начальником ГУ Держпраці у Львівській області було видано направлення на проведення перевірки у ФОП ОСОБА_2, інспектором Гучко М.В., в період з 06.09.2016р. по 16.09.2016р.

Згідно протоколу №13/07/024/0586 від 31.10.2016р., складеного головним державним інспектором Гучко М.М., Тимчій М.В., вчинив порушення статті 259 КЗПП України, за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 188-6 КУпАП. Проте, згідно наказу ФОП ОСОБА_2, від 07 вересня 2016 р. за №Н-006, ОСОБА_2, перебував у щорічній основній відпустці, терміном 16 календарних днів: з 08.09.2016р. по 23.09.2016р., що доводиться розпискою інспектора Гучко М.М. на поясненні ОСОБА_2

Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача щодо неналежного доказу наказу №Н-066 від 07.09.2016р. щодо перебування позивача у щорічній відпустці оскільки, такий не був наданий безпосередньо в період з 12.09.2016р. до 16.09.2016р. тобто, в період перевірки, і не був поданий під час подачі позову, а долучений тільки в судовому засіданні оскільки, такий про даний доказ безпосередньо повідомлялася інспектор Гучко М.М., про що свідчить пояснення ОСОБА_2 від 31.10.2016р. Суд вважає, що наказ про відпустку є належним доказом, який підтверджує його відсутність як ФОПа за місцем проведення підприємницької діяльності. Законодавством не обмежено право фізичної особи-підприємця на відпустку, тому посилання апелянта на те, що видача наказу про відпустку позивачем відносно себе самого є юридично нікчемною дією необґрунтоване.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ч 3 160 ст. 195, 196, 199, 202, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ОСОБА_1 у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2017 року у справі № 456/3496/16-а залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9