Справа № 819/1332/17
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1332/17

28 вересня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Осташа А. В. за участі секретаря судового засідання Ліщинської М.М., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити дію,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі позивач, ОСОБА_3М.) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (надалі відповідача, ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області) в якому просить:

- Визнати протиправним та скасувати рішення виконуючого обовязків начальника Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_4 від 17.07.2017 Х-6356/0-2452/6-17 про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0,100 га для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Хмелівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 та прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0,100 га для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Хмелівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області.

04.09.2017 суд ухвалою залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Хмелівську сільську раду Заліщицького району Тернопільської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.06.2017 позивача звернувся із заявою до відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0,10 га для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Хмелева Заліщицького району Тернопільської області, проте, рішенням від 17.07.2017 №Х-6356/0-2452/6-17 відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки представлені графічні матеріали свідчать, що на земельній ділянці, на яку претендує позивач знаходяться зелені насадження.

Представник позивача зокрема зазначив, що вважає дану відмову відповідача неправомірною та такою, яка прийнята не у відповідності до вимог чинного законодавства України. Зокрема зазначив, що дана земельна ділянка на яку претендує позивач не належить до земель лісогосподарського призначення. Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення та зазначив, що представлені графічні матеріали свідчать, що на земельній ділянці, на яку претендує позивач, знаходяться зелені насадження. Вважає, що ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області цілком правомірно, на підставі норм чинного законодавства, в тому числі й ст. 118 Земельного кодексу України, відмовило позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 19.06.2017 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру України у Тернопільській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0,10 га для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Хмелева Заліщицького району Тернопільської області. До заяви ним були подані копії паспорта, ідентифікаційного коду та викопіювання із публічної кадастрової карти України (аркуш справи 17-21).

За результатами розгляду зазначеної заяви, Відповідач рішенням яке викладено в листі від 17.07.2017 Х-6356/0-2452/6-17, відмовив Позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з мотивів, що представлені графічні матеріали свідчать, що на земельній ділянці, на яку претендує позивач, знаходяться зелені насадження (аркуш справи 24).

Не погоджуючись із відмовою відповідача позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінюючи правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем суд виходив з наступного.

Відповідно частиною другої статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом «б» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність громадянам, серед іншого, для ведення особистого селянського господарства.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з підпунктом «в» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути невідповідність місця розташування об'єкта вимогам саме схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, генеральних планів населених пунктів тощо.

Досліджуючи правовий статус (категорію) земель в межах яких позивач має намір отримати земельну ділянку для індивідуального садівництва, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що дана земельна ділянка не перебувала у власності чи користуванні інших громадян або юридичних осіб, вказана земельна ділянка відноситься до сільськогосподарського призначення державної власності. В тому числі відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки відповідала вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, земельна ділянка розташована за межами населеного пункту с. Хмелева Заліщицького району Тернопільської області.

Щодо твердження відповідача про те, що на земельній ділянці знаходяться зелені насадження, суд критично ставиться до достовірності таких відомостей у зв'язку з наступним.

Відповідно о ст.19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

При цьому земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до ст.55 Земельного кодексу України, - до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; б) виключено в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до ст.55 Земельного кодексу України, - землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Зміст даних норм, приводить суд до висновку, що до земель лісогосподарського призначення належать не всі землі, які вкриті лісовою рослинністю, а лише ті, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до акта обстеження земель запасу від 01.09.2017, яким встановлено, що частина земель (площею близька 0,10 га) в результаті багаторічного системного невикористання по цільовому призначенню поросла поодинокими деревами, групами дерев та деревно-чагарниковою та травянистою рослинністю, що створює небезпеку проростання та засмічення сусідніх земельних ділянок (аркуш справи 36).

Зі змісту листа відділу у Заліщицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області слідує, що земельна ділянка, яка зображена на викопіюванні із публічної кадастрової карти України та розташована за межами Хмелівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, на яку претендує ОСОБА_3 не належить до земель лісогосподарського призначення (аркуш справи 38).

В процесі судового розгляду справи відповідачем не доведено, що він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За встановлених обставин суд вважає, що рішення Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області викладене в листі від 17.07.2017 Х-6356/0-2452/6-17 щодо відмови у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Хмелева Заліщицького району Тернопільської області, не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, а відтак порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування такого рішення.

Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Хмелева Заліщицького району Тернопільської області, то суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Поряд з цим, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку - рішення ВАСУ від 17 грудня 2015 року справа № К/800/31204/15.

Втручання у дискреційні повноваження державних органів має місце лише тоді, коли суд приймає рішення замість відповідача, а не коли виносить рішення, яким зобов'язує його прийняти таке рішення. Тобто підміна органів влади відбувається тоді, коли певний дозвіл чи рішення суб'єкта владних повноважень наявні в рішенні суду. Разом із тим присутність слова «зобов'язати» в судовому рішенні відносить його до ефективного способу захисту і не може розцінюватись як втручання у дискреційні повноваження суб'єктів владних повноважень - рішення ВАСУ від 24 березня 2016 року справа № К/800/12368/14, рішенням ВАСУ від 05.04.2016 року справа К800/54442/15.

Також, Постановою ВАСУ від 19 травня 2016 року №К/800/32729/15 встановлено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Таким чином, правильним способом захисту порушеного права незважаючи на виключну компетенцію відповідача буде саме зобовязання відповідача видати необхідний дозвіл.

Враховуючи вищенаведені правові позиції, а також обставини у справі, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача та користуючись повноваженнями наданими ст.162 КАС України, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 та прийняти рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території с. Хмелева Заліщицького району Тернопільської області, у порядку та у спосіб, передбачені земельним законодавством, враховуючи при цьому висновки суду щодо підстав скасування оскаржуваного рішення від 17.07.2017.

Згідно з положеннями ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області викладене в листі №Х-6356/0-2452/6-17 від 17.07.2017 про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0,100 га для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Хмелівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 та прийняти рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0,100 га для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Хмелівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області.

4. Повернути з державного бюджету України на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області судовий збір в розмір 1280 грн., згідно квитанції №38 від 07.08.2017.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений та підписаний 03.10.2017.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.