Справа № 826/13967/16
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м. Київ К/800/9313/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Веденяпіна О.А.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - Нізола Н.М.

від відповідача - Норець В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.10.2016 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017 р.

у справі № 826/13967/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна горілчана компанія»

до Офісу великих платників податків ДФС

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Національна горілчана компанія» (далі - позивач, ТОВ «Національна горілчана компанія») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.06.2016 № та №, а також від 30.08.2016 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2016 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017 р., позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 13.06.2016 № та №, прийняті Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників (правонаступник - Офіс великих платників податків ДФС України); визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 30.08.2016 №, прийняте Офісом великих платників податків ДФС України; присуджено на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС України понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2108858,18 грн.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.10.2016 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017 р. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу, за змістом яких проти вимог останньої заперечує та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що контролюючим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Національна горілчана компанія» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства і правильності визначення об'єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість при вчиненні всіх правочинів та проведенні господарських операцій, пов'язаних з придбанням та експортом олії соняшникової за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 26 травня 2016 року № 2/28-10-41-04/32718137.

На підставі вказаного акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 13 червня 2016 року №, яким нараховані податкові зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 110381750 грн. 00 коп., з яких 73587833 грн. 00 коп. - за основним платежем та 36793917 грн. 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції; №, яким зменшена сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за квітень 2015 року у розмірі 442139 грн. 00 коп.; №, яким нараховані податкові зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 121085843 грн. 00 коп., з яких 80723896 грн. 00 коп. - за основним платежем та 40361948 грн. 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення від 13 червня 2016 року № було скасоване та прийняте нове від 30 серпня 2016 року № , яким позивачу нараховані податкові зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 19 062 562,50 грн., з яких 12 708 375 грн. - за основним платежем та 6 354 187,50 грн.. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 13 червня 2016 р. № та № , а також від 30 серпня 2016 р. №, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що позивач належними доказами підтвердив фактичне здійснення господарських операцій з придбання олії соняшникової у ТОВ «Макстоп», ТОВ «СФС Трейд» та ТОВ «СФ Трейд».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на підставі договорів поставки від 25.11.2014 № 25/11-15, від 26.11.2014 № 26/11-16 з ТОВ «Макстоп», від 01.01.2015 № 1/01 з ТОВ «СФ Трейд» та від 14.01.2015 № 1/01, від 14.01.2015 № 1/01, від 20.01.2015 № 2/01 з ТОВ «СФС Трейд» (далі - Договори), поставлено олію соняшникову нерафіновану, українського виробництва врожаю 2014 року, що підтверджується належним чином оформленими актами приймання-передачі, видатковими та податковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

За результатами виконання вказаних договорів ТОВ «Національна горілчана компанія» задекларувало податковий кредит та витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

У ході проведеної перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що позивач не має права формувати показники податкової звітності з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість по правовідносинах із ТОВ «Макстоп», ТОВ «СФС Трейд» та ТОВ «СФ Трейд», оскільки фактичне здійснення відповідних господарських операцій не підтверджене.

Такий висновок відповідач обґрунтовує тим, що позивач не надав окремих документів, які підтверджують придбання товару. Також відповідач врахував податкову інформацію щодо ТОВ «Макстоп», ТОВ «СФС Трейд» та ТОВ «СФ Трейд». Крім того, податковий орган дослідив ланцюг постачання олії соняшникової, яку ТОВ «Національна горілчана компанія» придбало у вказаних контрагентів.

Так, у відповідності до приписів підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, виходячи з положень Податкового кодексу України, до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов'язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

Разом з тим, документи та інші дані, що підтверджують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - змісту послуг, що надаються, їх обсягу, тощо.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Статтею 1 цього ж Закону визначено первинний документ як документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

Крім того, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, у перевіреному податковим органом періоді позивачем, в межах своєї господарської діяльності, було укладено ряд договорів поставки:

від 25 листопада 2014 року № 25/11-15, укладеного із ТОВ «Макстоп»;

від 26 листопада 2014 року № 26/11-16, укладеного із ТОВ «Макстоп»;

від 01 січня 2015 року № 1/01, укладеного із ТОВ «СФ Трейд»;

від 14 січня 2015 року № 1/01, укладеного із ТОВ «СФС Трейд»;

від 20 січня 2015 року № 2/01, укладеного із ТОВ «СФС Трейд».

Відповідно до умов вказаних договорів, з урахуванням додаткових угод, ТОВ «Макстоп», ТОВ «СФС Трейд» та ТОВ «СФ Трейд» зобов'язувалися поставити олію соняшникову автомобільним транспортом на умовах СТР за адресами ТОВ «Евері», ТОВ Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсировина», ТОВ «Олсідз Блек Сі» та ТОВ «Дельта Вілмар СНД».

Також сторони домовилися, що найменування, асортимент, кількість, ціна, вартість товару, а також інші необхідні умови щодо товару вказуються сторонами в специфікаціях на кожну партію товару, які з моменту їх підписання сторонами складають невід'ємну частину відповідних договорів.

До матеріалів даної справи приєднані копії специфікацій, у яких визначені найменування товару, його сорт, кількість та ціну. Також у специфікаціях зазначені умови поставки (спосіб та місце доставки), строки її здійснення та порядок і строки оплати поставленого товару.

В окремих випадках у специфікаціях були визначені два місця доставки товару із зазначенням кількості товару, що підлягає доставці у кожне із визначених місць.

На підтвердження приймання кожної партії товару позивач надав суду копії актів приймання-передачі та видаткових накладних.

Так, згідно наданих документів, поставка товару за договором від 25 листопада 2014 року № 25/11-15 здійснювалася за п'ятьма специфікаціями, які передбачали поставку товару до терміналів ТОВ «Евері» та ТОВ Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсировина».

Приймання товару здійснювалося на підставі актів приймання-передачі та видаткових накладних, що складені за період з 25 листопада 2014 року по 25 січня 2015 року. У кожному акті приймання-передачі зазначені реквізити договору та специфікації, місце передачі товару, його кількість, асортимент та ціну, а також відомості про відсутність претензій щодо якості, кількості та строків доставки.

Поставка товару за договором 01 січня 2015 року № 1/01, укладеним із ТОВ «СФ Трейд», здійснювалася за специфікацією № 1 від 12 січня 2015 року, яка передбачала поставку товару у кількості 201,62 метричної тони до терміналу ТОВ «Евері» та у кількості 312,56 метричних тон до терміналу ТОВ Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсировина».

Приймання товару здійснювалося на підставі актів приймання-передачі та видаткових накладних, що складені за період з 14 по 18 січня 2015 року. У кожному акті приймання-передачі зазначені реквізити договору та специфікації, місце передачі товару, його кількість, асортимент та ціну, а також відомості про відсутність претензій щодо якості, кількості та строків доставки.

Поставка товару за договором від 14 січня 2015 року № 1/01, укладеним із ТОВ «СФС Трейд», здійснювалася за чотирнадцятьма специфікаціями, складеними у період з 14 січня по 02 травня 2015 року, які передбачали поставку товару до терміналів ТОВ «Евері», ТОВ Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсировина», ТОВ «Олсідз Блек Сі» та ТОВ «Дельта Вілмар СНД».

Приймання товару здійснювалося на підставі актів приймання-передачі та видаткових накладних, що складені за період з 16 січня по 10 травня 2015 року. У кожному акті приймання-передачі зазначені реквізити договору та специфікацій, місце передачі товару, його кількість, асортимент та ціну, а також відомості про відсутність претензій щодо якості, кількості та строків доставки.

Поставка товару за договором від 20 січня 2015 року № 2/01, укладеним із ТОВ «СФС Трейд», здійснювалася за трьома специфікаціями, складеними у період з 20 по 29 січня 2015 року, які передбачали поставку товару до терміналу ТОВ «Евері».

Приймання товару здійснювалося на підставі актів приймання-передачі та видаткових накладних, що складені за період з 29 січня по 21 лютого 2015 року. У кожному акті приймання-передачі зазначені реквізити договору та специфікацій, місце передачі товару, його кількість, асортимент та ціну, а також відомості про відсутність претензій щодо якості, кількості та строків доставки.

Особливістю договору від 26 листопада 2014 року № 26/11-16, укладеного із ТОВ «Макстоп» було те, що він передбачав здійснення поставки товару у два етапи, які включали передачу товару від продавця до покупця у місці відвантаження товару - Миколаївська обл., смт Криве Озеро, вул. Куйбишева, 1, а також від покупця до вантажоперевізника, залученого продавцем, який буде здійснювати доставку товару до терміналу. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 25 грудня 2014 року таким терміналом є ТОВ «Евері» та/або ТОВ Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсировина».

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій за вказаним договором позивач надав суду копії специфікації № 1 від 26 листопада 2014 року та актів приймання-передачі і видаткових накладних, складених за період з 26 по 30 листопада 2014 року.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що вказану олію соняшникову позивач реалізував нерезидентам - Apollo Management Limited та Aster Resources S.A. у кількості 27625, 00 метричних тон та ТОВ «СФС Трейд» у кількості 2626,66 метричних тон., що підтверджує використання олії соняшникової у межах власної господарської діяльності позивача.

Отже, надані позивачем у ході розгляду справи первині документи дозволили судам попередніх інстанцій дійти висновку, що фактичний рух активів, так само як і зміни у власному капіталі та зобов'язаннях позивача у зв'язку з його господарською діяльністю в рамках спірних правовідносин мали місце.

Натомість відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу витрат та податкового кредиту спірних сум податків по господарським операціям з названими контрагентами.

Посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних у позивача, як на доказ відсутності фактичного здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами, обґрунтовано не взяті до уваги попередніми судовими інстанціями, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що позивачем не здійснювалось перевезення олії соняшникової, розвантаження автоцистерн здійснювалося безпосередньо на терміналах, а приймання поставленого товару здійснювалося за видатковими накладними та актами приймання-передачі.

Як не можна визнати аргументованими і доводи відповідача, викладені у акті перевірки від 26 травня 2016 року № 2/28-10-41-04/32718137, які ґрунтуються на аналізі податковій інформації щодо здійснення господарських операцій ТОВ «Макстоп», ТОВ «СФС Трейд» та ТОВ «СФ Трейд» з іншими контрагентами.

Відповідно до частини 2 другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

У свою чергу, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.10.2016 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017 р. у справі №826/13967/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) О.А. Веденяпін