Справа № 751/6379/17
Суддя: Деркач О. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№751/6379/17
Провадження №2-а/751/346/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м. Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Деркача О.Г.,

при секретарі Гармаш-Лящинська М.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дії та зобов»язання вчинити певні дії,

Встановив:

22.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001); зобовязати відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури Чернігівської області від 10.05.2017 року № 18-45 з дня звернення, тобто з 17.05.2017; стягнення судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що 17 травня 2017 року він звернувся до відповідача з належним пакетом документів за призначенням йому пенсії за вислугою років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Проте, відповідно до листа Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України від 02.06.2017 року у призначенні зазначеного виду пенсії йому відмовлено через відсутність через відсутність підстав для призначення пенсії за спеціальною нормою та відсутність необхідної вислуги для призначення пенсії за Законом України «Про прокуратуру». Вказує, що на час звернення до Чернігівського ОУПФУ за призначенням пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратури» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ загальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років, з урахуванням періоду навчання у вищому юридичному навчальному закладі, становить 20 років 2 місяці. Також вказує, що на день набуття чинності Законів України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI, Закону України «Про прокуратуру» № 1697- VIІ вже мав відповідні соціальні гарантії щодо умов отримання пенсії за наявності вислуги у 20 років. Вважає, що відмовляючи у призначенні йому пенсії за вислугою років відповідач неправильно тлумачить норми чинного законодавства України, чим порушує його соціальні права.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином (а.с. 71). В матеріалах справи наявне заперечення відповідача, в яких в задоволенні адміністративного позову просить відмовити (а.с. 73-75).

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.05.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема 90 відсотків суми місячної чинної заробітної плати.

Листом від 02 червня 2017 року за № 15505/06 відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії. Позивач з відмовою не погодився та звернувся до суду із даним позовом.

З оглянутої судом копії трудової книжки БТ-ІІ № 3990680, заведеної на ОСОБА_2, вбачається, що позивач працював: з 02.08.1999 по 02.03.2000 на посаді слідчого стажиста прокуратури Коропського району; з 03.03.2000 по 19.05.2002 на посаді слідчого прокуратури Коропського району; з 20.05.2002 по 07.11.2004 на посаді прокурора відділу прокуратури Чернігівської області; з 08.11.2004 по 03.09.2007 на посаді старшого прокурора, помічника прокурора прокуратури Чернігівської області; з 04.09.2007 року по 02.11.2009 на посаді заступника прокурора Козелецького району; з 03.11.2009 по 18.04.2012 на посаді прокурора Ріпкинського району; з 19.04.2012 по 25.08.2014 на посаді старшого помічника прокурора, старшого прокурора прокуратури Менського району Чернігівської області; 26.08.2014 року та по теперішній час на посаді прокурора відділу прокуратури Чернігівської області (а.с. 62-66).

Крім того, позивач навчався з 01.09.1994 року по 30.06.1999 року в Національній юридичній академії України імені ОСОБА_3 на денній формі навчання, тому до вислуги років зараховується половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 5 місяців, згідно частини 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавства актів у зв»язку з прийняттям Кримінального процесуального кодексу України», який набрав чинності з 20.05.2012 року, були внесені до ст. 56 Закону України «Про прокуратури», згідно з якими назва посад «помічних (старший помічник) прокурора» змінена на назву «прокурор (старший прокурор) прокуратури».

Відповідно до статті 8 ОСОБА_4 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_4 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 ОСОБА_4 України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 ОСОБА_4 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_4 України.

За приписами статей 21, 22 ОСОБА_4 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_5 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою ОСОБА_4 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 ОСОБА_4 України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_5 Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях ОСОБА_5 Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 року ОСОБА_5 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 ОСОБА_4 України, ОСОБА_5 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_5 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_5 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_5 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

На момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України (02.08.1999 року) діяв Закон № 1789-ХІІ.

Статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Таким чином, 12.07.2001 позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

На теперішній час діє Закон № 1697-VII, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, статтею 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001 року), з 20 до 23 років, що є звуженням прав позивача в розумінні ОСОБА_4 України.

3. Частинами першою - третьою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах прокуратури, мав законні сподівання отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), і які були звужені статтею 86 Закону № 1697-VII.

Законом України від 08.07.2011 року № 3668 VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» /далі Закон № 3668 VI/, який набрав чинності з 01.10.2011 року, зменшено до 80% розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Таким чином, з 01.10.2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку втратила чинність, у зв»язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668 VI.

Щодо вимоги про зняття обмеження максимального розміру пенсії, то станом на час розгляду справи, вказана вимога є передчасною.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення частково адміністративного позову ОСОБА_2 до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дії та зобов»язання вчинити певні дії.

Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, а тому його необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_2 в розмірі 640 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 11, 17, 69-71, 72, 94, 99, 100, 122, 158-163, 167, 267 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дії та зобов»язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001).

Зобовязати Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України провести обчислення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001) з 17 травня 2017 року, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури Чернігівської області від 10.05.2017 року № 18-45.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу до Київського апеляційного адміністративного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя О.Г. Деркач