Справа № 813/3308/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року справа № 813/3308/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

До Львівського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України, в якому просив:

- зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку з 09.04.2014 р по 16.08.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 06.09.2010 року звільнений з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2, проте відповідач всупереч вимогам ст.116 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) не здійснив повного розрахунку з позивачем у день звільнення. Позивач вважає, що у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, відповідач відповідно до ст.117 КЗпП України зобов'язаний виплати позивачу його середній заробіток за весь час затримки , а саме за період з 09.04.2014 р по 16.08.2017 р.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача подав заперечення на адміністративний позов, позовні вимоги не визнає в повному обсягу, оскільки відповідач діяв в межах чинного законодавства. З врахуванням викладеного вважає позовні вимоги безпідставними та такими у задоволенні яких слід відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.04.2014 р залишеною ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме зобов'язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку 82,5 календарних дні з проведенням індексації несвоєчасно виплачених коштів та зобов'язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплати компенсацію середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.09.2010 р по 08.04.2014 р.

01 березня 2017 року Постановою Вищого адміністративного суду України , апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України задоволено частково, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2013 р скасовано, постанову Львівського окружного адміністративного суду України від 08.04.2014 р змінено, скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про проведення індексації несвоєчасно виплачених коштів і в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено, в решті постанову залишено без змін.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З аналізу вищевказаної норми слід дійти висновку, що обставини встановлені судом в рамках розгляду адміністративної справи №813/602/14 не підлягають доказуванню.

Судом з матеріалів справи встановлено, що фактичний розрахунок з позивачем відповідачем здійснено 16.08.2017 року, на підтвердження чого позивачем до матеріалів справи надано виписку по картковому рахунку.

Отже, суд зазначає, що днем фактичного розрахунку з позивачем є 16.08.2017 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 КЗпП України вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 КЗпП України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Згідно з приписами частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з приписами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08.04.2014 р стягнуто середній заробіткок за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2010 р по 08.04.2014 р на користь ОСОБА_1

В матеріалах справи наявна виписка з банківського рахунку ОСОБА_1 що повний розрахунок проведено 16 серпня 2017 року, а саме компенсацію за невикористану відпустку 82,5 календарних дні та компенсацію середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.09.2010 р по 08.04.2014 р у розмірі 91 998,54 грн (з вирахуванням податків), що також відповідач зазначає в своїх запереченнях.

Судовими рішеннями було встановлено, що відповідач здійснив затримку виплати належних позивачу сум при звільненні, а саме виплату 82,5 календарних днів відпустки, чим затримав розрахунок при звільненні, розрахунок всіх виплат здійснив згідно платіжного доручення №10965 15.08.2017 р, на розрахунковий рахунок позивача кошти надійшли 16 серпня 2017 року.

Відтак, суд приходить до висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 09.04.2014 р по 16.08.2017 р (день фактичного розрахунку), оскільки відповідач не надав суду доказів того, що затримка розрахунку при звільненні позивача настала не з його вини.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідач у справі не надали суду жодних доказів, які б спростували доводи викладені позивачем у позовній заяві.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд дійшов висновку, що позовні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобовязати Апарат Верховної Ради України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 09.04.2014 р по 16.08.2017 р з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено та підписано 20 листопада 2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.