Справа № 233/5049/17
Суддя: Каліуш О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

233 № 233/5049/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В. , за участі секретаря Франчук А.О., розглянувши у письмовому провадженні в залі суду в м. Костянтинівка справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ОСОБА_1 просить:

- поновити їй строк для звернення до суду з адміністративним позовом;

- визнати дії відповідача по припиненню виплати їй пенсії незаконними;

- зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй пенсію з 01.03.2016 року,

посилаючись на те, що вона перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії. З березня 2016 року відповідач безпідставно припинив виплачувати їй пенсію, чим порушив її права та позбавив єдиного джерела до існування.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління ПФУ в Донецькій області ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, надавши суду заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність (а.с.24), а також заперечення проти позову (а.с.15-17), в яких зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам», призначення та продовження пенсій внутрішньо перемішеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VІІ від 20.10.2014 року підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

За наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і внутрішньо перемішених осіб», що підтверджується письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадянських обєднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення приймає рішення про скасування такої довідки.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 21.11.2014 №13747/0/14-14/8 щодо обміну інформацією про осіб, які взяті на облік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» щомісяця з 05.12.2014 р. проводиться обмін інформацією з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб між органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення.

За результатами обміну інформацією з органами соціального захисту населення про осіб, які взяті на облік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», ОСОБА_1 з 01.03.2016 року була призупинена виплата пенсії для зясування фактичного місця проживання пенсіонера.

Пенсія ОСОБА_1 виплачена з 01.07.2014 року по 29.02.2016 року.

Поновлення виплати призупинених пенсій проводиться з дати припинення виплати на підставі особистого звернення пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб незалежно від причин тимчасового призупинення виплати з урахуванням постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365 «ОСОБА_4 питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Пенсіонер подає заяву про поновлення виплати пенсії, предявляє паспорт (оригінал, копія), довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо перемішених осіб», яка видається управлінням соціального захисту населення.

Встановлено, що за адресою, вказаною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 не проживає. На підставі викладеного, просив відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії АГ № 966986 від 10.10.2014 року (а.с.4 зворот).

Відповідно до копії розпорядження № 82672 від 20 листопада 2014 року позивач перебуває на обліку у ОСОБА_2 обєднаному управління Пенсійного фонду в Донецькій області як отримувач пенсії за віком (а.с.26).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, знаходиться на обліку та фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно із довідкою від 12.01.2015 року № НОМЕР_1 (а.с.4).

Розпорядженням ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03 березня 2016 року (а.с.27) ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01 березня 2016 року у звязку зі зясуванням місця фактичного проживання (електронний лист Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29.02.2016 року № 847/02-3/34).

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-УП (далі Закон № 1706-УП).

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-УП, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-1У «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1058-1У) пенсія виплачується щомісячно організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідач прийняв рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01 березня 2016 року у звязку зі зясуванням місця фактичного проживання (електронний лист Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29.02.2016 року № 847/02-3/34).

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону № 1058-1У.

Так, згідно із ч.1 ст. 49 Закону № 1058-1У виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або рішенням суду припиняється:

1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України;

3)у разі смерті пенсіонера;

4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5)в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, ч.1 ст. 49 Закону № 1058-1У визначено перелік підстав, за наявності яких, виплату пенсії може бути припинено.

Відповідач, приймаючи рішення про припинення виплати пенсії позивачу, не вказав та не обґрунтовував, на якій саме з підстав, наведених в ч.1 ст. 49 Закону № 1058-1У припинено виплату пенсії. Навіть, якщо припустити, що відповідач застосував п.5 ч.1 цієї статті, необхідно було визначити конкретний випадок, який передбачено саме законом, а не електронним листом Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29.02.2016 року. Отже, відповідач прийняв спірне рішення, яке є протиправним внаслідок його необґрунтованості, невизначеності та незрозумілості.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд, звертаючи увагу на підставу припинення пенсії, яка визначена відповідачем, як зясування місця фактичного проживання позивача, вважає за необхідне застосувати при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 2477-1У.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивача є протиправними, та у відповідності до ч.2 ст. 11 КАС України для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає необхідним скасувати розпорядження відповідача від 03 березня 2016 року та

зобовязати останнього поновити позивачу виплату пенсії за віком з березня 2016 року.

За таких обставин, позов слід задовольнити.

При цьому, суд вважає заявою вимогу позивача про поновлення строку для звернення до суду з адміністративним позовом з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня. коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд вважає, що в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосуванню частину першу ст. 99 КАС України та ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, слід зазначити, що згідно із матеріалами пенсійної справи рішення (розпорядження) від 03.03.2016 року про припинення виплати пенсії позивачу не направлялось.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущений.

Відповідно до ст. 256 КАС України слід допустити негайне виконання постанови у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 11, 158-163, 167,256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним розпорядження ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03 березня 2016 року щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, з березня 2016 року, скасувавши його.

Зобовязати Костянтинівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, виплату пенсії за віком з березня 2016 року.

Допустити негайне виконання постанови у межах суми стягнення за один місяць.

На постанову до Донецького апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області може бути подана апеляція протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О.В.Каліуш