Справа № 157/2903/17
Суддя: Гамула Б. С.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/2903/17
Провадження №2-а/157/2700/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря Карпік Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Стаднік А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

29 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій щодо відмови в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправними та зобов`язання зарахувати до спеціального стажу роботи працівника охорони здоров`я період проходження служби в армії на посаді фельдшера медичного пункту прикордонної застави та призначити пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня подання ним відповідної заяви.

Позов мотивовано тим, що 08 вересня 2017 року в зв`язку з настанням відповідного пенсійного віку, відповідно до положень п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівник сфери охорони здоров`я, який має спеціальний стаж роботи 25 років 6 місяців, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років. До заяви додав усі необхідні документи. Проте, отримав відмову в призначенні пенсії, оскільки у нього не достатньо стажу для призначення відповідного виду пенсії, а саме 24 роки 05 місяців. Однак, починаючи з 01.04.1989 року та по 06.09.2017 року він працював в закладах охорони здоров`я на посадах середнього медичного персоналу. З 30.08.1989 року по 31.05.1991 року проходив військову службу на посаді фельдшера 14 прикордонної застави в/ч 2086 с. Маканчи Казахської РСР, і саме цей період відповідач не зарахував до спеціального стажу роботи.

Зазначені дії відповідача вважає незаконними та такими, що порушують його конституційні права, та стали причиною звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в адміністративному позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, пояснивши це тим, що позивач не має достатнього стажу роботи на посаді медичного працівника, що дає право на пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Строк його служби в армії не може бути зарахований до спеціального стажу, оскільки прикордонна застава не відноситься до закладів охорони здоров`я, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 46 Конституції України випливає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за вислугу років та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.

За змістом пункту «в» частини 3 статті 56 цього Закону встановлено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З досліджених у судовому засіданні трудової книжки та військового квитка ОСОБА_1 (а.с. 6-9) суд встановив, що з 01.04.1989 року позивач працював на посаді медичної сестри стоматологічного кабінету лікарської амбулаторії села Видерта Камінь-Каширського району. 06.05.1989 року був звільнений із посади у зв`язку з призовом в ряди Радянської Армії. З 30.08.1989 року по 31.05.1991 року проходив військову службу на посаді фельдшера 14 прикордонної застави в/ч НОМЕР_1 с. Маканчи Казахської РСР.

Вказаний факт підтверджується також архівними довідками Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 28.01.2015 року № 21159/479, від 14.08.2017 року № 21/89/9795, згідно яких ОСОБА_1 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 30.08.1989 року № 219 призначений на посаду фельдшера 14 прикордонної застави в/ч НОМЕР_1 с. Маканчи Казахської РСР, в складі якої був пункт медичної допомоги (а.с. 11, 12).

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я, які мають спеціальний стаж роботи не менше як 25 років 6 місяців станом на 01 січня 2016 року.

08 вересня 2017 року позивач, маючи відповідний стаж роботи, звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі вказаного вище закону, однак листом від 20.09.2017 року за № 4465/02-17 у призначенні даного виду пенсії йому було відмовлено, як такому, що має тільки 24 роки 05 місяців спеціального стажу. Підстав для зарахування до спеціального стажу періоду проходження військової служби немає, оскільки зі змісту поданих довідок Камінь-Каширського районного військового комісаріату з посиланням на довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації не можливо визначити заклад охорони здоров`я, в якому позивач проходив військову службу (а.с. 17).

Скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники охорони здоров`я, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року «Про затвердження Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Згідно згаданої Постанови до переліку закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. Відповідно до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відносяться лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Приміткою 3 до постанови Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Ради Міністрів СССР від 17 грудня 1959 року № 1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства», зі змінами та доповненнями відповідно до Постанови Ради Міністрів СССР від 12.04.1984 року № 313, яка діяла на час проходження ОСОБА_1 військової служби у лавах Збройних сил, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань. До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори та інші.

Підпунктом «г» пункту 1 Положення про порядок обчислення стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти і охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради міністрів СССР від 17 грудня 1959 року № 1397, встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил.

Таким чином, проходження військової служби в період з 1989-1991 років у лавах Армії на посаді фельдшера, відповідно до раніше діючого законодавства, давала право на пенсію за вислугу років та зараховувалась до спеціального стажу для призначення даного виду пенсії.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби та виконання військового обов`язку було і є обов`язком громадянина, ухилення від яких тягне за собою відповідальність у встановленому чинним законодавством порядку, тому будь-які обмеження трудових прав особи, пов`язані з проходженням такої служби або виконанням обов`язку, недопустимі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а Закони та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на підставі Конституції України та повинні відповідати їй. Водночас із цим, наведеною нормою Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантовано.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Абзацом 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, зважаючи на те, що до проходження військової служби ОСОБА_1 працював на посаді, що дає право на пільгову пенсію, а право позивача на зарахування часу проходження строкової військової служби гарантоване чинним законодавством про пенсійне забезпечення, то відмова відповідача у зарахуванні військової служби в армії до пільгового стажу за період з 30.08.1989 року по 31.05.1991 року є неправомірною.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не було вжито всіх можливих передбачених законом заходів в межах його компетенції для захисту прав та інтересів позивача, як громадянина України.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Позовні вимоги представником відповідача заперечуються, але жодних доказів стосовно правомірності прийнятого рішення суду не надано.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, аналізуючи пояснення позивача, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини достовірно свідчать про те, що позивач має право на отримання та призначення пенсії за вислугу років з дня звернення з відповідною заявою.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, постанова суду про задоволення позову в частині призначення та виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору.

Керуючись статтею 19 Конституції України, статтями 11, 71, 86, 94, 159-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 періоду служби в армії з 30 серпня 1989 року по 31 травня 1991 року до спеціального стажу роботи у сфері охорони здоров`я та відмови в призначенні пенсії по вислузі років відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Камінь-Каширське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області зарахувати ОСОБА_1 період служби в армії з 30 серпня 1989 року по 31 травня 1991 року до спеціального стажу роботи у сфері охорони здоров`я та призначити йому пенсію по вислузі років відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня подання ним відповідної заяви.

Постанову суду в частині призначення та виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Стягнути з Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Камінь-Каширський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з подачею копії скарги до апеляційної інстанції.

Головуючий: Б. С. Гамула