Справа № 758/15262/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на постанову Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - Відповідач, Центральне ОУПФ) про:

- визнання неправомірними дій Центрального ОУПФ щодо відмови у призначенні та нарахуванні пенсії за віком у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 04.05.2014 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якого сплачено страхові внески, за 2011, 2012 та 2013 роки;

- зобов'язання Відповідача призначити та нарахувати Позивачу пенсію за віком у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 04.05.2014 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якого сплачено страхові внески, за 2011, 2012 та 2013 роки.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.09.2017 року позовні вимоги за період до 05.06.2016 року залишено без розгляду.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 26.09.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вперше Позивач набув право на призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у 2014 році, призначення пенсії повинно здійснюватися із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року призначення пенсії.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на залишенні судом поза увагою факту призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ще 05.12.2007 року у зв'язку зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також неподанням ОСОБА_2 заяви встановленого зразка для перерахунку пенсії. Крім того, підкреслює, що при перерахунку пенсії Позивача застосовується показник середньої заробітної плати за 2009 рік відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.08.2010 року у справі №2-а-1717/11.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2016 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про призначення та нарахування пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 04.05.2014 року, застосувавши показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2011, 2012 та 2013 роки (а.с. 9).

У відповідь Центральне ОУПФ листом від 21.06.2016 року №344/Н-320 повідомило ОСОБА_2 про те, що остання перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 05.12.2007 року внаслідок використання права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 10). Крім того, у даному листі зазначено, що перерахунок пенсії проводиться з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.08.2010 року у справі №2-а-1717/11.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 26, 40, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки Позивач набув право на пенсію за віком відповідно до вимог вказаного закону у 2014 році, у зв'язку з чим пенсію останньому повинна бути призначена та нарахована виходячи з показника заробітної плати за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, яка була чинною у 2007 році, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку.

Згідно ч. 3 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Як свідчать матеріали справи, однак не було враховано судом першої інстанції, призначення та виплата пенсії Позивачу 04.12.2007 року здійснювалися у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон про ЗДПС).

Положеннями до ч. 1 ст. 9 Закону про ЗДПС закріплено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону про ЗДПС для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною 2 статті 40 Закону про ЗДПС передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де, зокрема, Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

З наведеного випливає, що у випадку призначенні пенсії на підставі Закону про ЗДПС при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону про ЗДПС особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Як вже було зазначено раніше, а також вбачається зі змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2011 року у справі №2а-1717/11, ОСОБА_2 у 2007 році вже була призначена пенсія за віком відповідно до Закону про ЗДПС зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Приписи ч. 3 ст. 45 вказаного Закону визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що положеннями ч. 3 ст. 45 Закону про ЗДПС регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом про ЗДПС.

Аналогічний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 31.03.2015 року у справі №21-612а14, від 09.06.2015 року у справі №21-550а14, від 02.12.2015 року у справі №193/1029/14-а, від 22.12.2015 року у справі №2-а/199/138/14.

Оскільки за призначенням пенсії відповідно до Закону про ЗДПС Позивач звернувся вдруге, адже пенсія за віком останньому на підставі вказаного Закону вже була призначена у 2007 році, підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 40 Закону про ЗДПС, які регламентують порядок обчислення пенсії при її призначенні вперше, немає, на що помилково не звернув увагу суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги.

При цьому, на переконання судової колегії, досягнення ОСОБА_2 пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону про ЗДПС, жодним чином не змінює її статус як особи, пенсію за віком якій вже було призначено у відповідності до Закону про ЗДПС хоча й з урахуванням пільг щодо пенсійного віку, визначених ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про передчасність твердження суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки досягнення передбаченого законом пенсійного віку не зумовлює виникнення в особи права на повторне призначення вже призначеної пенсії за віком, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати, ухваливши нову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві - задовольнити повністю.

Постанову Подільського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко