Справа № 336/4872/17 (2-а/336/459/2017)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2017 рокусправа № 336/4872/17(2-а/336/459/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року у справі №336/4872/17 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 01.09.2017 року звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку позивачу пенсії за віком з урахуванням вимог ч.2 ст.40 та вимог ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»;

- зобовязати відповідача перерахувати позивачу пенсію за віком з 12.07.2017 року відповідно до вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 роки, а саме 3764,40 грн.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Шевченківського обєднаного Управління пенсійного фонду України м.Запоріжжя щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязано Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя здійснити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 12.07.2017 року із застосуванням показника середньої заробітної плати(доходу) у середньому на одну застраховану особу по України за останні три календарні роки (2014-2016 роки), що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Також, судом першої інстанції вирішено питання розподілу судових витрат, а саме стягнуто з Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн..

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Пунктом 3 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

Постанова Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року прийнята у порядку скороченого провадження за результатом розгляду справи, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути зазначену справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

На даний час ОСОБА_1 перебуває на обліку в Шевченківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя та з 12.07.2017 року отримує пенсію за віком. При цьому, при перерахунку пенсії пенсійним органом був застосований показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік - 1197,91 грн..

25.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати, з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком, тобто 2014-2016 роки (3764,40 грн.) (а.с.7).

Листом від 28.07.2017 року пенсійний орган повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 327 п. 1 від 23.04.2012 року при переведенні з одного виду пенсії на інший, був застосований показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік в розмірі 1197,91 грн..

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу було спочатку призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», котрий передбачав інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» він звернувся в липні 2017 року вперше.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі по тексту - Закон №2262) встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 1-1 Закону №2262 законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон № 1058) та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону №2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Частиною першою статті 9 Закону №1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у звязку з втратою годувальника.

Законом №1058 не регулюються порядок призначення, розміру та виплати пенсій за вислугу років особам офіцерського складу.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058 встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058.

Проте, ОСОБА_1 в липні 2017 року призначено інший вид пенсії за іншим законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262, котрий передбачав інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058, позивач звернувся в липні 2017 року вперше.

Крім того, після призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262 позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування (а.с.6).

Правовий висновок щодо застосування зазначених норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі №21-612а14, який відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перерахунок призначеної пенсії має бути здійснений з 12.07.2017 року, тобто з дати призначення позивачу пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Шевченківським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя не доведено правомірність застосування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача з пенсійного органу витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Пунктом 1 ч.3 ст.87 КАС України до витрат, повязаних з розглядом справи, віднесено витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування повинні бути надані суду відповідні докази.

Водночас, позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок витрат на правову допомогу, згідно якої правові витрати повязані із складанням адміністративного позову та участю представника у судовому засіданні (а.с.10).

Проте, відшкодування правових витрат по складанню адміністративного позову не передбачено чинним законодавством, оскільки консультації та складення позовів (їх проектів) не є окремою процесуальною дією.

Стосовно відшкодування витрат, понесених у звязку з участю фахівця в галузі права у судовому засіданні, колегія суддів звертає увагу, що згідно постанови суду, справа розглянута у скороченому провадженні, тобто без проведення судового засідання за участю сторін або їх представників.

Відтак, відсутні передбачені законом підстави для стягнення на користь позивача з пенсійного органу витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн., а тому за приписами частини першої статті 90 КАС України зазначені витрати слід віднести на рахунок позивача.

Згідно статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини десятої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 160, 167, 183-2, 184, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року у справі № 336/4872/17 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року у справі № 336/4872/17 змінити.

Абзац четвертий резолютивної частини постанови виключити.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва