Справа № 813/3019/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року справа № 813/3019/17 Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю : представника позивача Буй Б.В., представника відповідача Чабана О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд" до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство "Фірма "Нафтогазбуд" (далі- ПрАТ "Нафтогазбуд") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 09.08.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2014 у справі №813/2453/14 стягнуто з позивача податковий борг з ПДВ в сумі 374391,73 грн. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2015, яка набрала законної сили 02.12.2015, відстрочено сплату податкового боргу в сумі 374391,73 грн з 29.09.2015 р по 29.09.2016 р. Позивач сплатив всю суму податкового боргу відповідно до строків, встановлених ухвалою суду від 29.09.2015 р, однак відповідач на підставі висновків акта про порушення податкового законодавства №83/13 01-12-11/01293961 від 08.08.2017 прийняв спірне податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2017, яким застосовано штраф в сумі 9 990,90 грн. Позивач вважає, що при проведенні перевірки та прийняті оскарженого податкового повідомлення-рішення відповідач не взяв до уваги строк сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість, встановлений ухвалою суду про розстрочення виконання судового рішення у справі №813/2453/14.

В запереченні на адміністративний позов відповідач зазначив, що в даному позові незазначені всі обставини справи, та даний позов не базується на нормах чинного законодавства

Також відповідач зазначив що відповідно до п.126.1ст 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків визначених Кодексом,такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно,наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів ,наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу;

У зв'язку з цим відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є правомірним та прийняте відповідно до вимог чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2014 у справі №813/2453/14 стягнено з позивача податковий борг з ПДВ в сумі 374 391,73грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 р, яка набрала законної сили 02.12.2015 р, відстрочено сплату податкового боргу в сумі 374 391,73грн. з 29.09.2015 р по 29.09.2016 р.

Платіжним дорученням №3776 від 27.09.2016 р позивачем сплачено всю суму податкового боргу відповідно до строків, встановлених ухвалою суду від 29.09.2015 р.

08 серпня 2017 р ГУ ДФС у Львівській області провела перевірку своєчасності сплати податкового зобов'язання до бюджету ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд", за наслідками якої складено акт 83/13 01-12-11/01293961.

Перевіркою встановлено, що ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" несвоєчасно сплатило узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, чим порушило п.57.1., п.57.3. ст.57, ст.126 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2017 р про визначення суми штрафу в розмірі 9 990,90 грн.

Не погодившись з оскарженим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

25.04.2014 р Львівським окружним адміністративним судом у справі №813/2453/14 за позовом Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Львівської області ДПС до ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" про стягнення податкового боргу, стягнено з рахунків у банках, обслуговуючих позивача, податковий борг з ПДВ в сумі 374 391,73 грн.

За заявою ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" про відстрочення виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2014 р у справі №813/2453/14 Львівським окружним адміністративним судом 29.09.2015 р прийнято ухвалу, якою відстрочено виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2014 р у справі №813/2453/14 про стягнення з рахунків у банках, обслуговуючих позивача, податкового боргу терміном на один рік з дня винесення ухвали, тобто по 29.09.2016 р.

Суд встановив та не заперечується сторонами, що ПрАТ "Фірма "Нафтогазбуд" в рахунок погашення податкового боргу відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2014 та з урахуванням строків, встановлених ухвалою суду про відстрочення виконання судового рішення від 29.09.2015, сплатило 374 391,73 грн. відповідно до платіжного доручення №3776 від 27.09.2016 р.

Відповідно до п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого вказаним Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених вказаним Кодексом.

Тобто, вказане положення ПК України стосується строків сплати податкових зобов'язань, визначених самостійно платником податку у податковій декларації, а не строків сплати податкових зобов'язань відповідно до ухвали Львівського окружного адміністративного суду про відстрочення виконання рішення суду у справі №813/2453/14.

Суд зазначає, що відповідач не врахував, що вказаною ухвалою про відстрочення виконання рішення суду встановлені інші строки сплати відстрочених податкових зобов'язань, ніж передбачені законодавством для сплати податкових зобов'язань відповідно до поданої платником податку податкової декларації.

Пунктом 126.1. ст.126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених вказаним Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, зазначене положення ПК України встановлює відповідальність за несплату узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених вказаним Кодексом.

У спірному ж випадку сплата податкових зобов'язань відстрочена позивачу та строки сплати податкового зобов'язання визначені ухвалою суду про відстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до ст.32 ПК України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.

З огляду на наведене суд зазначає, що відповідач безпідставно ототожнив строки сплати податкового зобов'язання, самостійно задекларованого платником податку, із строками сплати податкового боргу, встановленими ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 у справі №813/2453/14. З цих підстав, суд дійшов до висновку, що Львівським окружним адміністративним судом встановлені нові строки для сплати позивачем податкового зобов'язання, що, у свою чергу, виключає можливість застосування ГУ ДФС у Львівській області штрафних санкцій за умови своєчасного виконання позивачем рішення суду про відстрочення виконання постанови Львівською окружного адміністративного суду від 25.04.2014 у справі №813/2453/14.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 22.08.2013 у справі №К/9991/3032/12 та в ухвалі від 05.08.2014 у справі №К/800/40345/13.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.86.8. ст..86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 вказаного Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Згідно з матеріалами справи, відповідач прийняв оскаржене податкове повідомлення-рішення наступного ж дня, після складення акту за наслідками перевірки своєчасності сплати позивачем самостійно визначеного податкового зобов'язання до бюджету. З огляду на встановлені обставини, суд зазначає, що відповідач порушив право позивача на ознайомлення з актом податкової перевірки та подання заперечень на акт перевірки, та, як наслідок, порушив порядок прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.п.16.1.4. ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (п.31.1. ПК України).

Статтею 36 ПК України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені вказаним Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених вказаним Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідності до ст.38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пп.49.18.1. п.49.18. ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених вказаним Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п.57.1. ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених вказаним Кодексом.

Згідно з п.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вказаною нормою ПК України визначено обов'язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Визначальним при застосуванні приписів вказаної статті є наявність податкового боргу.

Згідно з ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених вказаним Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, законодавець наділив податковий орган правом застосовувати штраф до платника податку згідно з вказаною нормою у випадку сплати суми грошового зобов'язання, зазначеної в платіжному дорученні з затримкою сплати, проте не наділив правом податковий орган застосовувати штраф при виконанні п.9 ст.87 ПК України в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Вказані норми визначають, які дії зі сплаченими коштами зобов'язані здійснювати органи державної податкової служби в погашення податкового боргу та не встановлюють відповідальності платника податків внаслідок вчинення вказаних дій податковою службою.

Крім того, збільшення суми грошового зобов'язання прийняттям оскарженого податкового повідомлення-рішення) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 (далі - "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно з ст.9 Конституції України, оскільки ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Крім цього, у рішенні в справі "Щокін проти України" (п.49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст.1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні". Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Така позиція суду також узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 21.07.2016 у справі №К/800/9365/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до правил ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Тому, з Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь приватного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд" судовий збір в сумі 1 600 грн.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 09.08.2017 року.

Присудити Приватному акціонерному товариству "Фірма "Нафтогазбуд" () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області () судовий збір у розмірі 1 600 грн (одна тисяча шістсот гривень).

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 20 листопада 2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.