Справа № 522/1906/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/1906/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Нікітіна С.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді доповідача Кравця О.О.
судді Домусчі С. Д.
судді Коваля М.П.
розглянувши у письмовому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Яворської Тетяни Павлівни на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2017 р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Яворської Татьяни Павлівни, заступника директора-начальника управління контролю та розгляду звернень громадян департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України Орхіменко Олени Валентинівни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Яворської Татьяни Павлівни, заступника директора-начальника управління контролю та розгляду звернень громадян департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України Орхіменко Олени Валентинівни та просив визнати протиправними дії заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Яворської Тетяни Павлівни з невиконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року по справі №522/7805/15-а ,визнати протиправними дії заступника директора-начальника управління контролю та розгляду звернень громадян департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України Орхіменко Олени Валентинівни з відмови ОСОБА_1 , листом від 13 січня 2017 року за вих.№14658/Л-11, у задоволенні скарги на дії заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Яворської Тетяни Павлівни при здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року по справі №522/7805/15-а,зобов`язати заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_2 усунути порушення частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнений з військової служби та деяких інших осіб» та вимог пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсій призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнений з військової служби та деяких інших осіб», затвердженого постановою КМУ №45 від 13.02.2008 року, слід чого, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року по справі №522/7805/15-а, здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії із врахування всіх, визначених наданою Одеським обласним військовим комісаріатом довідкою, видів грошового забезпечення, а саме: посадового окладу 1460,00 грн., окладу за військове звання 130,00 грн., відсоткової надбавки за вислугу років (40%) 636 грн., надбавки за виконання ОВЗ (50%) 1113,00 грн., надбавки за таємність (15%) 219,00 грн., премії (10%) 146,00 грн,зобов`язати заступника директора-начальника управління контролю та розгляду звернень громадян департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України ОСОБА_3 порушити дисциплінарну справу стосовно заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_2 та притягнути її до встановленої законом дисциплінарної відповідальності за порушення частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнений з військової служби та деяких інших осіб» та пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсій призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнений з військової служби та деяких інших осіб», затвердженого постановою КМУ №45 від 13.02.2008 року, при здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року по справі №522/7805/15-а.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2017 року позов був задоволений частково: визнано протиправними дії заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Яворської Тетяни Павлівни з невиконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року по справі №522/7805/15-а, визнані протиправними дії заступника директора-начальника управління контролю та розгляду звернень громадян департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України ОСОБА_4 з відмови ОСОБА_5 , листом від 13 січня 2017 року за вих.№14576/М-11, у задоволенні скарги на дії заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Яворської Тетяни Павлівни з невиконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від вересня 2015 року по справі №522/3537/15-а, та зобов`язано заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_2 усунути порушення частини 3 статті 43 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб та вимог пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсій призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затвердженого постановою КМУ № 45 від 13.02.2008 року, слід чого, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року по справі №522/7805/15-а, здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії із врахуванням всіх, визначених наданою Одеським обласним військовим комісаріатом довідкою, видів грошового забезпечення, а саме: посадового окладу - 1460,00 грн., окладу за військове звання 130,00 грн., відсоткової надбавки за вислугу років (40%) 636,00 грн., надбавки за виконання ОВЗ (50%) 1113,00 грн., надбавки за таємність (15%) 219,00 грн., премії (10%)146,00 грн.

Не погоджуючись зі вказаною постановою, заступник начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Яворська Тетяна Павлівна подала апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та просила її скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги залишити без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року апеляційна скарга прийнята до провадження та призначений розгляд справи у порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України, який знаходиться на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.12.3015 року по справі №522/7805/15-а позовні вимоги позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволені частково: .

Зазначеним судовим рішенням ГУ ПФУ зобов`язано здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням посадового окладу встановленого наказом Міністра оборони України №814 від 27.11. 2013 року з 15.10.2014 року.

У березні 2016 року, позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про проведення перерахунку його пенсії з урахуванням посадового окладу відповідної категорії військовослужбовців, встановленого наказом Міністра оборони України №814 від 27.11.2013 року та сплачено суму недоотриманого пенсійного забезпечення за період з 15.10.2014 року.

Відповідно до листа, за підписом відповідача ОСОБА_2 , від 18.03.2016 р. за вих.№317/Л-11, позивачу було повідомлено, що у січні 2016 року, зроблено перерахунок пенсії тільки з урахуванням посадового окладу в розмірі 1460,00 грн. ,а тому ГУПФУ діяло в межах покладеного на нього постановою суду обов`язку та у зв`язку зі зменшенням розміру його пенсій в результаті проведення перерахунку, пенсій сплачується йому у раніше встановленому розмірі.

У грудні 2016 року,позивач звернувся зі скаргою до Голови правління Пенсійного фонду України на протиправні дії відповідача ОСОБА_2 , в якій було зазначено про невиконання постанови суду та порушення пенсійного законодавства.

Листом від 13 січня 2017 року за вих.№14658/Л-11, відповідач ОСОБА_4 відмовила позивачу у задоволенні скарги на тій підставі, що відповідач ОСОБА_2 діяла правомірно та у відповідності із постановою суду.

Умови та порядок обчислення, вплати та перерахунку пенсій пенсіонерів Міністерства оборони України встановлено Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.

Порядок проведення перерахунку призначених за Законом пенсій встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393.

Згідно п. 2 Постанови у разі настання підстав для проведення перерахунку пенсії військовослужбовцям Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Відповідно до п. 3 Постанови визначено, що на підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Пунктом 5 Постанови встановлено, що для перерахунку пенсій грошове забезпечення враховується у розмірі, встановленому за відповідною посадою (посадами), з урахуванням таких його видів:

- посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років у розмірі, установлених Кабінетом Міністрів України або керівником державного органу у межах його повноважень на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та військовим (спеціальним) званням;

- надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, почесне звання заслужений чи народний, службу в умовах режимних обмежень, спортивні звання, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук та вчене звання у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі;

- щомісячні надбавки, доплати та підвищення, конкретні розміри яких за відповідними посадами (категоріями) установлені Кабінетом Міністрів України у зазначених розмірах на момент виникнення права на перерахунок;

- інші щомісячні надбавки, доплати (крім доплати, розмір якої визначається як різниця між розміром грошового забезпечення до і після запровадження нових умов його виплати), підвищення та щомісячна премія у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа звільнилася на пенсію;

- щомісячні надбавки за особливі умови, служби (крім надбавки за службу у віддаленій місцевості) особам, звільненим з військової служби, які проходили службу та обслуговували ядерну зброю на об`єктах С, у складальних бригадах ремонтно-технічних баз, у складі екіпажів атомних підводних човнів, на території військових полігонів, де проводилися випробування ядерної зброї або навчання із застосуванням такої зброї, та у військових частинах, що обслуговували космодром Байконур, якщо такі надбавки виплачувалися їм на день звільнення із служби у відсотках посадового окладу, що встановлювалися до 1 січня 2008 року для обчислення розміру пенсії, але не більше розміру надбавок за особливі умови служби відповідно до законодавства.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п.71. Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04 ,принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Othersv. Romania), п. 38).

Згідно із п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року , тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Згідно п.63- 65 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), рішення набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року, Суд повторює, що стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (див. справу "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI).

Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції ( 995_004 ) залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман проти Росії" (N 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

Суд вже дав широке тлумачення вимогам статті 13 Конвенції ( 995_004 ) щодо скарг про невиконання рішень національних судів у нещодавньому рішенні у справі Бурдова (N 2) (див. згадане вище рішення у справі Бурдова, п. 98-100), у відповідних пунктах якого зазначено: "98. Якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" (N 1) (Scordino v. Italy) (no. 1) [GC], N 36813/97, п. 183, ECHR 2006-...). Так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі "Метаксас проти Греції", п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) (див. згадане вище рішення у справі Акашева, пп. 21-22).

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що щодо встановлення невідповідності розрахунку пенсії,здійсненого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області порівняно із довідкою, що надана Одеським обласним військовим комісаріатом для проведення перерахунку пенсії позивача на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.12.3015 року, оскільки у розрахунку відсутні складові грошового забезпечення позивача, які зазначені в довідці та підлягають врахуванню при проведенні перерахунку пенсії позивача, відповідно до пунктів 3, 5 Постанови Кабінету Міністрів України №45.

З огляду на те, що з листа відповідача ОСОБА_2 від 18.03.2016 року за вих.№317/Л-11 вбачається, що перерахунок пенсії позивача проведено на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.12.3015 року та на підставі наданої Одеським обласним військовим комісаріатом довідки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена довідка Одеського обласного військового комісаріату, всупереч вимогам законодавства та постанови суду, не була повністю врахована при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не погоджується з посиланням апелянтів на те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.06.3016 року не було передбачено проведення перерахунку пенсії позивача з урахуванням інших складових грошового забезпечення, крім посадового окладу, як такі, що суперечать пунктам 3, 5 Постанови Кабінету Міністрів України №45 та ст. 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії відповідачки ОСОБА_2 з відмови у задоволенні заяви позивача про виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2015 року по справі №522/7805/15-а та проведення йому перерахунку пенсії з урахуванням посадового окладу відповідної категорії військовослужбовців, встановленого наказом Міністра оборони України №814 від 27.11.2013 року, та відповідачки ОСОБА_4 з відмови у задоволенні скарги позивача на дії відповідача ОСОБА_2 , є протиправними, та такими, що вчинені з порушенням статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб та пунктів 3, 5 Постанови Кабінету Міністрів України №45.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду 1-ої інстанції не спростовують, так як ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

Згідно ч.2 ст. 200 КАС України не може бути скасовано правильне,по-суті, рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку, що не має підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування чи зміни постанови суду 1-ої інстанції .

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.197, п.1 ч.1. ст.198, 200, п.1 ч.1 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, апеляційний суд ,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Яворської Тетяни Павлівни - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 р. без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі ,та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя-доповідач Кравець О.О.

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.