Справа № 813/3831/15
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Київ К/800/17966/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Черпіцької Л.Т.,

Шведа Е.Ю.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2016 року у справі № 813/3831/15 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_2, третя особа - Самбірська міська рада, про знесення самовільного будівництва, -

В С Т А Н О В И Л А:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Самбірська міська рада, про зобов'язання відповідача здійснити знесення за власний рахунок самовільно збудованого гаража по АДРЕСА_1 Львівської області та прибудови (розмірами 2,47м х 7,80 м, зазначеними у технічному паспорті, виданому Самбірським МЕТІ від 18.03.200) до житлового будинку по АДРЕСА_1 Львівської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем добровільно не виконано вимоги приписів від 06.02.2015№ 6/1-ф та від 06.02.2015 № 6/2-ф про знесення самовільно збудованого гаража та прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_1.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Державна архітектурно-будівельна інспекція України із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржуване судові рішення та постановити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Департаменту ДАБІ у Львівській області проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_2 на об'єкті «будівництво прибудови до частини житлового будинку та будівництво гаражу по АДРЕСА_1», за результатами якої складено акт перевірки від 06.02.2015 № 6/5-ф.

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 у 2007 році (з врахуванням письмових пояснень) по АДРЕСА_1 здійснила реконструкцію власної частини житлового будинку шляхом будівництва прибудови (розмірами 2,47м х 7,80м, зазначеними у технічному паспорті, виданому Самбірським МЕТІ від 18.03.2008 року №2784) без дозволу на виконання будівельних робіт.

У 2008 році ОСОБА_2 здійснено будівництво індивідуального гаражу (влаштовано огороджуючі конструкції по периметру будівлі та змонтовано дах) на земельній ділянці по вул. Заміській, 107 у м. Самборі Львівської області (розмірами 4,00м х 6,00м) з порушенням вимог табл. 1 Додатку 3.1 «Протипожежні вимоги» та п. 3.25 * ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (відстань від суміжних будівель становить менше 3,0 м, відстань від межі земельної ділянки становить менше 0,5 м) та без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги статті 29 Закону України «Про планування і забудову територій», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

За наслідками проведеної перевірки Інспекцією видано приписи від 06.02.2015 № 6/1-ф та №6/2-ф про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, якими ОСОБА_2 було зобов'язано вчинити дії щодо проведення реконструкції частини житлового будинку шляхом будівництва прибудови на вул. Заміській, 107 у м. Самборі Львівської області у відповідності до вимог чинного містобудівного законодавства та щодо приведення будівництва гаража по АДРЕСА_1 Львівської області у відповідність до вимог чинного містобудівного законодавства.

У подальшому Інспекцією встановлено, що ОСОБА_2 зазначені приписи не виконано.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 приписи від 06.02.2015 № 6/1-ф та №6/2-ф добровільно не виконано, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що звернення контролюючого органу до суду із позовом про знесення самочинного будівництва можливе лише, як крайній захід, коли використані всі передбачені законодавством України заходи, і коли наявні істотні порушення будівельних норм і правил або наявна шкода суспільним інтересам чи інтересам інших осіб, за умови неможливості перебудови. Разом з цим, департаментом ДАБІ у Львівській області не доведено, що вичерпані всі заходи для приведення об'єкта будівництва в належний стан, так як і не доведено нанесення шкоди суспільним інтересам чи інтересам інших осіб даним будівництвом.

Виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного Кодексу житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Підстави для знесення об'єкта самовільного будівництва визначені у частинах четвертій та сьомій статті 376 Цивільного кодексу України.

Так, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливою або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову житлового будинку.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що при розгляді позовів про знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомості суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

В пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 вказується, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо притягнення винної особи до відповідальності.

Колегія суддів вказує, що відсутність у відповідача дозволу на будівництво не є безумовною підставою для знесення самочинного будівництва.

Під час судового розгляду в судах попередніх інстанцій Інспекцією не доведено, що самочинно прибудовані відповідачем до існуючих споруд конструкції та окремо збудований гараж порушують права інших осіб, загрожують життю та здоров'ю людей, або збудовані з істотним порушенням будівельних норм. Не містить таких доказів і касаційна скарга Інспекції.

З огляду на викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій під час судового розгляду, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органам державного архітектурно-будівельного контролю надано право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та (або) якщо перебудова об'єкта є неможливою.

При цьому, пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року № 439/2011, визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

У пункті 3 вказаного Положення зазначено, що основними завданнями Держархбудінспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у тому числі здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань.

Враховуючи, що даний позов поданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією України як суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням відповідачем вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури, відносини між сторонами є публічно-правовими, а відтак вказаний спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справі № 6-137цс14 від 17 грудня 2014 року та у справі № 6-381цс15 від 24 червня 2015 року.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2016 року у справі № 813/3831/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: