Справа № 522/14606/17
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/1794/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

при секретарі: Соболевій О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жан до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

08.08.2017 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жан до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, по якій позивач просив:

- поновити строк на оскарження постанови ПН МОД № 071644 від 06.07.2017 року в справі про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жана.

- скасувати постанову ПН МОД № 071644 від 06.07.2017 р. у справі про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жана, як безпідставну, необгрунтовану та незаконну.

- справу про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жана закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події адміністративного правопорушення.

При цьому посилаючись на те, що 05.07.2017 року співробітником відділу по роботі з шукачами захисту ГУДМС України в Одеській області відносно громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жана було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП). 17.07.2017 року позивачем була отримана копія постанови від 06.07.2017 року в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП відповідальності - стягнення штрафу в розмірі 510 грн.

До 17.07.2017 копію цієї постанови позивачу не надавали та про її існування він не знав. Ознайомившись із цією постановою ПН МОД № 071644, протоколом, іншими матеріалами та зясувавши обставини притягнення до адміністративної відповідальності, вважає, що Відповідачем було неправильно застосовано норми матеріального права, та порушено норми процесуального права.

Також вказує, що відповідач, здійснюючи процедуру по притягненню позивача до адміністративної відповідальності, діяв упереджено та недобросовісно, з порушенням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів Позивача і цілями, на досягнення яких були спрямовані ці дії. Відтак позивач вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності безпідставно, необґрунтовано та незаконно, у звязку з чим був змушений звернутися до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав викладених у письмових запереченнях, зауважив на тому, що уповноважені особи відповідача діяли на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В ч. 1 ст. 6 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністратвиного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином ОСОБА_3, шукачем захисту в Україні.

Спеціальним законом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, є Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі - Закон № 3671).

Пунктом 13 цієї ж статті Закону № 3671 передбачено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Позивач перебуває на території України на законних підставах, що підтверджується копією довідки про звернення за захистом в Україні № 006760 від 18.07.2016 року. Дія довідки була продовжена до 18.07.2017 року.

Відповідно до ЗУ п.3 ч.1 ст.1 «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

05.07.2017 року Головним спеціалістом відділу по роботі з шукачами захисту ГУДМС України в Одеській області відносно громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жана було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД 071644, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення. КУпАП детально регламентує питання, що пов'язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення. Посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана виконати ряд дій, обов'язкове виконання яких в своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті й винесенню законного рішення.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

06.07.2017 року Начальником ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_4 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жана та прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД 071644.

З постанови вбачається, що позивач порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідальність за яке передбачено частиною 1 ст. 203 КУпАП України та покладено на позивача стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень.

13.10.2017 року на адресу суду надійшли письмові заперечення на позов, згідно яких представник ГУ ДМС України в Одеській області просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що постанова про адміністративне правопорушення ПН МОД № 071644 від 06.07.2017 року відносно громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жана прийнята з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, містить вичерпний перелік підстав за які особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності, а саме:

проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України. крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МОД 071644, 05.07.2017 року о 10 годині 30 хвилин за адресою: вул. Преображенська, 64 був виявлений громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жан, який порушив правила перебування іноземців в Україні - з 08.06.2017 року не продовжував реєстрацію за місцем проживання.

У відповідності до припису ч. 1 ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, окрім інших даних згідно переліку, викладається також суть вчиненого адміністративного правопорушення, та нормативний акт, яким передбачено відповідальність за це правопорушення. У відповідності із абз. 2 п. 2.1 розділу ІІ-го Інструкції, уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 203 КУпАП, згідно із формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції. У передбаченій у додатку 1 до Інструкції формі протоколу, у графі, яка призначена для опису правопорушення, передбачено: «(місце, час вчинення і зміст адміністративного правопорушення, пункти, частини, статті, назви нормативно-правових актів, що були порушені)».

З вищевказаного протоколу вбачається, що позивач порушив правила перебування іноземців в Україні, проте диспозицією ст. 203 КУпАП не передбачено такої підстави притягнена до адміністративної відповідальності як «не продовжував реєстрацію за місцем проживання», а тому дії особи не можна кваліфікувати за ч.1 ст. 203 КУпАП.

Крім того, з матеріалів справи не долучено рішення відповідача про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина ОСОБА_3 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не долучено рішення суду про відмову у визнанні позивача особою, яка потребує додаткового захисту, також не має підтвердження недійсності довідки про звернення за захистом в Україні. Тобто, не має підтвердження того, що ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жан порушив правила перебування іноземців в Україні та перебуває на території України на незаконних підставах.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено та відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності діянь та вини позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Отже, виходячи з вищенаведеного, в діях ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жана не вбачається ані протиправності, ані вини, що у відповідності до ст.9 КУпАП саме винна (умисна або необережна) та протиправна дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). А отже, за відсутністю ознак вини та протиправності в діях ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жана, у уповноважених осіб не було підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення та в подальшому винесення постанови про накладання адміністративного стягнення.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду та виїзду з України.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За правилами ст. 17 Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування.

Таким чином, позивач проживає на території України на законних підставах, а тому притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП є безпідставним.

Відповідно до ст. 71 КАС України, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, що покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представником відповідача суду не було надано жодного доказу, який би спростовував твердження позивача та підтверджуючого законність та обґрунтованість постанови, що оскаржується. У звязку з чим суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення не були в повному обсязі досліджені обставини події, не дана належна оцінка доказам винності позивача, а тому прийнято хибне рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Таким чином, відповідачем не було виконане всебічне, повне і об'єктивне з'ясування усіх обставин.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою прокурора, особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин строк, встановлений законом, може бути поновлений. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку суд вирішує в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні на розсуд суду.

Тому, суд вважає за можливе задовольнити клопотання позивача та поновити ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жан строк на звернення до суду з позовом, оскільки причину пропуску такого строку вважає поважною.

Щодо позовних вимог позивача в частині закриття провадження по справі, то вони не підлягають задоволенню, так як адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження в справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких відноситься до компетенції інших органів державної влади.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів зобовязаний перевірити, чи рішення субєкта владних повноважень прийняте в межах законної дискреції.

З урахуванням положення ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення;

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись: ст. ст. 2, 6, 9, 71, 159 КАС України, ст. ст. 9, 245, 251, 283,284, 293 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жан до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Постанову ПН МОД № 071644 від 06.07.2017 р. у справі про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2 Жана -скасувати

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено протягом 10-ти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні мають право оскаржити постанову протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

Суддя: А.Ю. Бойчук