Справа № 826/22967/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Справа № 826/22967/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій державного виконавця Компанець Р.В. та старшого державного виконавця Гопкало О.Г.;

- скасування постанов від 09.09.2015 р. та від 11.09.2015 р. про відкриття виконавчого провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, так як, на думку апелянта, оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві перебуло виконавче провадження № 47953670, відкрите на підставі виконавчого листа від 23.06.2015 р. № 2/759/26777/15, виданого Святошинським районним судом м. Києва, про відібрання у ОСОБА_2 малолітньої дитини.

За невиконання зазначеного рішення суду на боржника ОСОБА_2 було накладено відповідні штрафи, про що посадовими особами відповідача винесено постанови про накладення штрафів від 20.07.2015 р. ВП № 47953670 та від 25.08.2015 р. ВП № 47953670.

Вказані постанови про накладення штрафів позивачем у добровільному порядку не виконані та не оскаржені.

Відповідачем постанови про накладення штрафів від 20.07.2015 р. ВП № 47953670 та від 25.08.2015 р. ВП № 47953670 було виділено в окреме провадження, у зв'язку з чим старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Гопкало О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.09.2015 р. ВП № 48688758 та державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Компанець Р.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2015 р. ВП № 48709058 про стягнення з боржника ОСОБА_2 штрафу на користь держави.

Позивач, вважаючи протиправними дії зазначених посадових осіб відповідача та не погоджуючись з прийнятими ними постановами про відкриття виконавчого провадження, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанови про накладення на позивача штрафів нею не оскаржувалися, є чинними та підлягають виконанню, а тому відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень і норм діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 1 Закону № 606-XIV закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 № 606-XIV підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема, такі документи, як постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

У ст. 25 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що постанова державного виконавця про накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення є виконавчим документом, за яким державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження у порядку ст. 25 Закону № 606-XIV.

Виходячи з цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.09.2015 р. ВП № 48688758 та від 11.09.2015 р. ВП № 48709058 були винесені на підставі відповідних постанов про накладення на позивача штрафів, які, у свою чергу, нею не оскаржувалися, ніким скасовані не були та підлягали до виконання.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виносячи вказані постанови про відкриття виконавчого провадження, посадові особи відповідача діяли на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, зокрема ст.ст. 6, 11, 17, 25 Закону № 606-XIV, що обумовлює відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що вона не отримувала судової повістки про розгляд її справи в суді першої інстанції, спростовуються матеріалами справи, а саме відповідним зворотнім поштовим повідомленням /Т.1 а.с.35/.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач через три дні після отримання вказаної судової повістки направила до суду першої інстанції електронне повідомлення з вимогою розглядати її справу в порядку письмового провадження /Т.1 а.с.37/.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано, що вона є інвалідом, не впливають на сутність спірних правовідносин у даній справі.

Твердження апелянта про те, що постанови державного виконавця їй не направлялися, також спростовуються матеріалами справи та не вказують на протиправність прийняття оскаржуваних нею постанов про відкриття виконавчого провадження.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було витребувано матеріалів виконавчого провадження і не враховано обставин виниклих правовідносин, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів даної справи та оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено і досліджено обставини справи і обсяг наявних доказів є достатнім для її вирішення та розв'язання виниклого спору.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, у відповідності до ч. 3 ст.160 КАС України, виготовлено 15 листопада 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: