Справа № 826/8831/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8831/17 Головуючий у 1-й інстанції: Костенко Д.А. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2017 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст.41 КАС України апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) про визнання незаконною та нечинною постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

14 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просила визнати незаконною та нечинною постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.06.2016 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та винести нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду мотивував своє рішення тим, що позивач звернувся до суду поза межами шестимісячного строку, передбаченого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутністю поважних підстав для поновлення пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб'єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, суд першої інстанції правомірно зазначає, що строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, для встановлення чи пропущено позивачем строк звернення до суду необхідно встановити дату з якої особа дізналась або могла дізнатись про порушення своїх прав.

Так з матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній адміністративній справі є постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.06.2016 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення».

Як вбачається з матеріалів справи позивач вказує, що застосування строків можливе лише у разі наявності порушення права позивача оскаржуваною дією відповідача та зазначає, що суд крім того, що має встановити дату коли особа дізналась (мала дізнатись) про оскаржуване рішення, має встановити ям чи визначені (порушені) права позивача та коли саме відбулось порушення.

Відповідно до п.6.9. Регламенту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого наказом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг№3 від 17.09.2014 рішення комісії набирають чинності з дня їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не зазначено в цих актах, за винятком рішень, які підлягають державній реєстрації в Міністерстві юстиції України, та рішень які є регуляторними актами.

Пунктом 6.4 Порядку надання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерстві юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерстві юстиції України №34/5 від 12.04.2005, нормативно-правові акти, які занесені до Державного реєстру, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не встановлено самими актами, але не раніше дня їх офіційного опублікування.

Відповідно до п.3 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.06.2016 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення» вона набирає чинності з дня її офіційного опублікування.

Дана постанова зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20 липня 2016 року за №995/29125 і офіційно опубліковано 02.08.2016 в бюлетені «Офіційний вісник України» (2016, №58). Крім того, текст даної постанови 02.08.2016 розміщено на офіційному веб-сайті НКРЕКП (http://www.nerc.gov.ua/index.php?id=20844).

Таким чином, постанова НКРЕКП від 16.06.2016 №1141 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення» є офіційно доведеною до відома громадян, у тому числі позивача, з 02 серпня 2016 року.

Проте з позовними вимогами про скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.06.2016 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення» ОСОБА_2 вперше звернулась до суду лише 14 липня 2017 року, про що свідчить дата на позовній заяві позивача та вхідний штамп суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає що положення ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України пов'язують початок перебігу строку на звернення до суду з тим моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Приймаючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що позивач могла дізнатись про порушення своїх прав чи інтересів внаслідок прийняття оскаржуваної постанови з часу її офіційного оприлюднення, тобто з 02.08.2016.

Разом з цим позовна заява та додані матеріали не вказують на існування причин, які б об'єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутись з даним позовом до суду.

Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху та надано можливість позивачу надати письмові пояснення щодо дотримання визначеного ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України строку для звернення до суду та в разі необхідності клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з доказами на підтвердження таких обставин

Однак позивач не скористався зазначеним правом та не спростував викладені судом обставини.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Враховуючи наведене, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем подано позовну заяву поза межами установленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України шести місячного строку.

Таким чином позовна заява не містить в собі належних обґрунтувань щодо поважності причин пропущення встановленого законодавством строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

За правилами ч. 2 ст. 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За таких обставин та правового регулювання, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Доводами апеляційної скарги вказаного не спростовано, та не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення позивача з адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 196, 199, 200, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 14 листопада 2017 року