Справа № 806/2467/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року Житомир справа № 806/2467/17

категорія 2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Попової О. Г., суддів Черняхович І.Е., Шуляк Л.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Міністрів України, ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України про визнання протиправною відмову, зобов'язання надати інформацію на запит від 15.08.2017 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову ОСОБА_2 Міністрів України у наданні інформації на запити ОСОБА_1 від 15 серпня 2017 року;

- зобов'язати ОСОБА_2 Міністрів України надати ОСОБА_1 інформацію на його запит від 15 серпня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 серпня 2017 року позивачем на адресу ОСОБА_2 Міністрів України надіслано запит на отримання інформації на підставі ч. 5 ст.6, пп. 1 ч.1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", в якому позивач просив надати відомості (копії документів, у яких вони містяться), а саме: дату та номер рішення про приватизацію приміщення філії Житомирське обласне управління акціонерного товариства "Ощадбанк" в м. Коростишів по вул. Гагаріна загальною площею 945,80 кв. м. згідно інвентарної справи №5816; копію акту приймання-передачі приміщення філії Житомирське обласне управління акціонерного товариства "Ощадбанк" в м. Коростишів по вул. Гагаріна загальною площею 945,80 кв. м. згідно інвентарної справи №5816 з державної в приватну власність.

Вказує, що ОСОБА_2 Міністрів України листом вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" його запит від 15.08.2017 року направлено до АТ "Ощадбанк" для розгляду та надання ОСОБА_1 інформації в установленому порядку.

На думку позивача, ОСОБА_2 Міністрів України протиправно відмовив ОСОБА_1 у наданні інформації на його запит від 15.08.2017 року, чим порушив його право на доступ до публічної інформації.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.10.2017 року клопотання ОСОБА_2 Міністрів України про заміну первинного відповідача задоволено частково. Залучено ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України у якості другого відповідача в адміністративній справі №806/2467/17.

Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав на електронну пошту суду клопотання про розгляд справи без участі позивача. (а.с. 83)

Представник відповідача ОСОБА_2 Міністрів України до суду прибула. Подала до канцелярії суду письмові заперечення на адміністративний позов вих. №2.5-07/14/2017/350 від 18.10.2017 року відповідно до змісту яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку із безпідставністю. (а.с. 47-50)

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України в судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду письмові заперечення на адміністративний позов від 09.11.2017 року, в прохальній частині яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розглядати справу без участі представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України. (а.с. 70-71).

Зважаючи на неявку сторін у судове засідання та керуючись приписами ст. 41, ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 Міністрів України із запитом на отримання інформації від 15 серпня 2017 року, відповідно до змісту якого просив на підставі ч. 5 ст.6, пп. 1 ч.1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" надати відомості (копії документів, у яких вони містяться):

- дату та номер рішення про приватизацію приміщення філії Житомирське обласне управління акціонерного товариства "Ощадбанк" в м. Коростишів по вул. Гагаріна загальною площею 945,80 кв. м. згідно інвентарної справи №5816;

- копію акту приймання-передачі приміщення філії Житомирське обласне управління акціонерного товариства "Ощадбанк" в м. Коростишів по вул. Гагаріна загальною площею 945,80 кв. м. згідно інвентарної справи №5816 з державної в приватну власність.

Запитувану інформацію просив надати на поштову адресу: 12504, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Гагаріна, 48 або на електронну адресу ; за телефоном 53116, м. НОМЕР_1.

Як встановлено із наявної у матеріалах справи копії запиту ОСОБА_1 від 15.08.2017 року, вказаний запит було зареєстровано у Департаменті документообігу та контролю ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України 22 серпня 2017 року за №33285/0/1-17. (а.с. 69)

Згідно супровідного листа ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України на адресу АТ "Ощадбанк" вих. №1606/0/3-17 від 28.08.2017 року за підписом заступника Державного секретаря Кабінету Міністрів Федорчука В., відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України надсилає для розгляду запит ОСОБА_1 від 15.08.2017 року, що надійшов до ОСОБА_2 Міністрів України. Про результати розгляду у визначений законодавством строк просимо надати відповідь автору та проінформувати ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України. (а.с. 70)

Листом вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року за підписом заступника директора Департаменту, начальника Управління забезпечення доступу до публічної інформації ОСОБА_4, Департамент інформації та комунікацій з громадськістю ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України, за результатами опрацювання запиту ОСОБА_1 від 15.08.2017, що надійшов до ОСОБА_2 Міністрів, в межах компетенції повідомив позивача про наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України «Про ОСОБА_2 Міністрів України» та згідно із §1 Регламенту ОСОБА_2 Міністрів України, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів від 18.07.2007 № 950, ОСОБА_2 Міністрів є колегіальним органом, який здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні та місцеві органи виконавчої влади.

Згідно зі Статутом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затвердженим постановою ОСОБА_2 Міністрів від 25.02.2003 № 261 (у редакції постанови ОСОБА_2 Міністрів від 06.03.2017 № 122), АТ «Ощадбанк» є юридичною особою приватного права, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав.

Пунктом 1 постанови ОСОБА_2 Міністрів від 25.05.2011 № 583 «Питання виконання Закону України «Про доступ до публічної інформації» в ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України, центральних та місцевих органах виконавчої влади» визначено, що ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів не є розпорядником інформації за запитами стосовно інформації інших державних органів України, а також щодо інформації, яка може бути отримана шляхом узагальнення, аналітичної обробки даних або яка потребує створення в інший спосіб.

Ураховуючи викладене, запит ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надіслано до АТ «Ощадбанк» для розгляду та надання Вам інформації в установленому порядку. (а.с. 71)

Вважаючи, що ОСОБА_2 Міністрів України листом вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року протиправно відмовив ОСОБА_1 у наданні доступу до публічної інформації за запитом від 15.08.2017 року, позивач звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 34 Основного Закону визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

У статті 40 Конституції України проголошено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, право на інформацію та право на звернення (петиції) є окремими конституційними правами особи і мають різну юридичну природу. Цим, зокрема, пояснюється те, що порядок реалізації цих прав регулюється двома законами, а саме Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI.

Так, Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. При цьому вказаний Закон не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (у редакції, чинній на момент направлення запиту позивачем, далі Закон № 2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

У відповідності до статті 4 Закону № 2939-VI, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 Закону № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI).

Частиною першою статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (ч. 6 статті 19 Закону №2939-VI).

Згідно зі ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно зі ч.1 ст.22 Закону №2939-VІ, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Частиною третьою статті 22 Закону №2939-VІ встановлено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Колегія критично ставиться до доводів позивача про протиправну відмову ОСОБА_2 Міністрів України у наданні інформації за запитом від 15.08.2017 року, викладену у листі вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року.

Так, відповідно до ч.10 ст. 47 Закону України «Про ОСОБА_2 Міністрів України» ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України є юридичною особою і діє на підставі цього Закону та Положення про ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України, що затверджується ОСОБА_2 Міністрів України.

Згідно зі ч. 1, 2 статті 47 Закону України «Про ОСОБА_2 Міністрів України» передбачено, що саме ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності ОСОБА_2 Міністрів України; забезпечує підготовку та проведення засідань ОСОБА_2 Міністрів України та діяльність Прем'єр-міністра України, Першого віце-прем'єр-міністра України, віце-прем'єр-міністрів України та міністрів України, які не очолюють міністерства. ОСОБА_3 здійснює контроль за своєчасним поданням органами виконавчої влади проектів законів, проектів актів ОСОБА_2 Міністрів України, інших документів для підготовки їх до розгляду ОСОБА_2 Міністрів України. ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України забезпечує відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" розгляд та надання відповідей на запити, що надходять до ОСОБА_2 Міністрів України.

Відповідно до пп. 33 п. 17 Положення про ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України передбачено, що структурні підрозділи ОСОБА_3 організовують та здійснюють в установленому порядку розгляд звернень громадян, адресованих ОСОБА_2 Міністрів України, Прем'єр-міністру України, Першому віце-прем'єр-міністру України, віце-прем'єр-міністрам України, Міністру ОСОБА_2 Міністрів України та міністру, який не очолює міністерство.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, зазначений позивачем лист вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року складений саме Департаментом інформації та комунікацій з громадськістю ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України, а не ОСОБА_2 Міністрів України, як вказує ОСОБА_1

Колегія суддів наголошує, що згідно змісту вказаного листа, ОСОБА_1 не відмовлено у наданні доступу до публічної інформації за запитом від 15.08.2017 року, а повідомлено, що відповідно до Закону України «Про ОСОБА_2 Міністрів України» та згідно із §1 Регламенту ОСОБА_2 Міністрів України, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів від 18.07.2007 № 950, ОСОБА_2 Міністрів є колегіальним органом, який здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні та місцеві органи виконавчої влади.

Згідно зі Статутом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затвердженим постановою ОСОБА_2 Міністрів від 25.02.2003 № 261 (у редакції постанови ОСОБА_2 Міністрів від 06.03.2017 № 122), АТ «Ощадбанк» є юридичною особою приватного права, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав.

Пунктом 1 постанови ОСОБА_2 Міністрів від 25.05.2011 № 583 «Питання виконання Закону України «Про доступ до публічної інформації» в ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України, центральних та місцевих органах виконавчої влади» визначено, що ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів не є розпорядником інформації за запитами стосовно інформації інших державних органів України, а також щодо інформації, яка може бути отримана шляхом узагальнення, аналітичної обробки даних або яка потребує створення в інший спосіб.

Ураховуючи викладене, запит ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надіслано до АТ «Ощадбанк» для розгляду та надання Вам інформації в установленому порядку. (а.с. 71)

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що лист Департаменту інформації та комунікацій з громадськістю ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року має інформаційний характер, оскільки позивачу повідомлено про те, що його запит на отримання публічної інформації від 15.08.2017 року перенаправлений розпоряднику інформації для подальшого надання відповіді ОСОБА_1 та не містить відмови відповідача у наданні інформації.

Таким чином, доводи позивача в частині протиправної відмови ОСОБА_2 Міністрів України у наданні ОСОБА_1 інформації за запитом від 15.08.2017 року, викладеної у листі вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року є безпідставними.

Колегія суддів погоджується із доводами відповідача, викладеними у письмових запереченнях та зазначає, що оскільки лист вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року не є відмовою у наданні доступу до публічної інформації, відповідач правомірно не вказав у листі порядок оскарження відмови у наданні доступу до публічної інформації, як це передбачено п. 4 ч. 4 ст. 22 Закону №2939-VІ.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову ОСОБА_2 Міністрів України у наданні інформації на запити ОСОБА_1 від 15 серпня 2017 року є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині зобов'язати ОСОБА_2 Міністрів України надати ОСОБА_1 інформацію на його запит від 15 серпня 2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту позовної заяви, ОСОБА_1 зазначає, що відповіді на запит від 15.08.2017 року він не отримав.

Водночас, відповідно до надісланого позивачем на адресу суду клопотання про долучення доказів від 09.10.2017 року (а.с. 39 та зворот), ОСОБА_1 самостійно надано суду копію листа Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України вих. №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017 року.

Відповідно до змісту вказаного листа, Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України за результатами розгляду запиту на інформацію ОСОБА_1 від 15.08.2017 року (отримано банком 29.08.2017 року) повідомляє наступне.

Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. № 2939-VI (далі - ЗУ «Про доступ до публічної інформації») визначено, що публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Права на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обовязком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Розпорядниками інформації для цілей ЗУ «Про доступ до публічної інформації» визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Виходячи з наведених норм зазначаємо, що публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», у тому числі Філія - ЖИТОМИРСЬКОГО обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не є РОЗПОРЯДНИКОМ інформації, яка запитується.

Також зазначаємо, що нерухоме майно, а саме приміщення, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Гагаріна, 2а належить публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві приватної власності (далі - приміщення).

Вказане приміщення було збудоване на замовлення Банку та прийнято в експлуатацію відповідно до Державного акту приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва обєкта від 29.11.1996 року.

Рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради народних депутатів Житомирської області Коростишівського району № 130 від 25.03.1997р. надано дозвіл відділенню Ощадного банку № 2953 прийняти на баланс приміщення відділення.

Свідоцтвом про право власності на приміщення від 03.10.2003р., виданого виконавчим комітетом Коростишівської міської ради на підставі рішення виконкому Коростишівської міської ради народних депутатів від 25.03.1997 р. за №130, право власності на вказане вище приміщення зареєстровано за відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України».

Таким чином, право власності на вказане приміщення було набуте в результаті створення нової речі, на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право.

Разом з тим варто зауважити, що за правовим режимом майна майно публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не є обєктом управління державної власності з наступних підстав:

- майно Банку не входить до переліку майна, визначеного ст. 3 Закону України «Про управління обєктами державної власності» (далі - ЗУ «Про управління обєктами державної власності»);

- відповідно до п.6 Статуту Банку, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів України від 25.02.2003 № 261 (зі змінами), Банк є юридичною особою приватного права, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, у тому числі вчиняти правочини (договори, контракти).

Також, п. 2 Статуту Банку визначено, що Банк є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України. Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України було перетворено шляхом корпоратизації у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Отже, ОСОБА_2 Міністрів України, затвердивши постановою № 261 Статут Банку, визнав за Банком право власності на майно, набуте в результаті правонаступництва.

Враховуючи вище викладене, майно Банку, в тому числі приміщення Банку в м. Коростишеві по вул. Гагаріна, 2а було набуто не в ході проведення приватизації, а в результаті правонаступництва та належить публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві приватної власності. (а.с. 41 та зворот)

З метою з'ясування усіх фактичних обставин справи, що мають істотне значення для вирішення спору по суті, судом на адресу Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України було надіслано запит вих. №806/2467/17/13373/17 від 26.09.2017 року щодо надання належним чином завіреної копії статуту Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України (а.с. 14) та запит №806/2467/17/14753/17 від 23.10.2017 року щодо надання копії відповіді Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України на запит ОСОБА_1 від 15.08.2017 року та доказів надіслання такої відповіді позивачу. (а.с. 56)

Так, відповідно до п. 1 Статуту Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України (нова редакція), затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів України від 25.02.2003 № 261 (зі змінами, далі - Статут), Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України (далі - Банк) є державним банком.

Пунктом 2 Статуту Банку визначено, що Банк є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України. Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України було перетворено шляхом корпоратизації у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Згідно п. 5 Статуту, засновником Банку є держава в особі ОСОБА_2 Міністрів України. Держава здійснює та реалізує повноваження власника щодо акцій, які їй належать у статутному капіталі Банку, через органи управління Банку.

Відповідно до п.6 Статуту, Банк є юридичною особою приватного права, має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав, у тому числі вчиняти правочини (договори, контракти). (а.с. 26-35)

Колегія суддів критично ставиться до розбіжностей у визначенні розпорядника запитуваної ОСОБА_1 інформації у запиті від 15.08.2017 року, яка викладена у листі Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України вих. №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017 року та листі Департаменту інформації та комунікацій з громадськістю ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України вих. №17-17/1962 від 30.08.2017 року.

Суд наголошує, що наявний спір між ОСОБА_3 ОСОБА_2 Міністрів України та Публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України щодо належного розпорядника запитуваної інформації не може слугувати підставою для надання відмови або створювати перешкоди для отримання доступу до публічної інформації.

Водночас, щодо наявності правових підстав для зобов'язання ОСОБА_2 Міністрів України надати ОСОБА_1 інформацію на запит від 15 серпня 2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів наголошує, що право ОСОБА_1 на отримання доступу до публічної інформації за запитом від 15.08.2017 року відповідачами не було порушено.

Так, на запит суду №806/2467/17/14753/17 від 23.10.2017 року, Публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України надано належним чином завірену копію листа №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017 року. (а.с. 77-78), а також належним чином завірені копії відомості відправлень простої письмової кореспонденції від 28.09.2017 року (а.с. 80) та списку згрупованих поштових відправлень від 28.09.2017 року (а.с. 81 та зворот) на підтвердження надсилання відповіді позивачу на його запит від 15.08.2017 року.

Факт отримання вказаного листа самостійно визнаний позивачем шляхом долучення ним до матеріалів справи копії отриманого ОСОБА_1 листа №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017 року. (а.с. 41)

Колегія суддів зазначає, що відповідно до змісту листа №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017 року, ОСОБА_1 була надана наявна у ПАТ "Державний ощадний банк України" інформація щодо приміщення Банку в м. Коростишеві по вул. Гагаріна, 2а та роз'яснено, що вказане приміщення було набуто не в ході проведення приватизації, як це зазначає ОСОБА_1 у запиті від 15.08.2017 року, а в результаті правонаступництва та належить публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» на праві приватної власності.

Враховуючи вищевикладене, запитувані позивачем копії документів щодо дати та номеру рішення про приватизацію приміщення філії Житомирське обласне управління акціонерного товариства "Ощадбанк" в м. Коростишів по вул. Гагаріна загальною площею 945,80 кв. м. згідно інвентарної справи №5816 та акту приймання-передачі приміщення філії Житомирське обласне управління акціонерного товариства "Ощадбанк" в м. Коростишів по вул. Гагаріна загальною площею 945,80 кв. м. згідно інвентарної справи №5816 з державної в приватну власність не могли бути надані ПАТ "Державний ощадний банк України" у зв'язку з відсутністю зазначених документів. Доказів на підтвердження їхнього існування позивачем надано не було.

Інші відомості щодо інформації, запитуваної позивачем у запиті від 15.08.2017 року у матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до відмітки на наявній у матеріалах справи копії листа №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017 року, запит ОСОБА_1 на отримання інформації від 15.08.2017 року було отримано ПАТ "Державний ощадний банк України" 28.09.2017 року, а тому при наданні відповіді на запит позивача від 15.08.2017 року ПАТ "Державний ощадний банк України" було дотримано строк, встановлений ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI.

Враховуючи належне надання ПАТ "Державний ощадний банк України" інформації за запитом ОСОБА_1 від 15.08.2017 року, наявності у матеріалах справи належних та достатніх доказів надіслання листа №19/4-01/3404/23569/2017-00/вих. від 28.09.2017 року та отримання його позивачем, правові підстави для зобов'язання ОСОБА_2 Міністрів України надати ОСОБА_1 інформацію за запитом 15.08.2017 року відсутні.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем не доведено, а відповідачами та наявними у матеріалах справи доказами спростовано наявність протиправної відмови ОСОБА_2 Міністрів України у наданні інформації за запитом ОСОБА_1 від 15.08.2017 року, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 41, 71, 86, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України,

постановив:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.Г. Попова

Суддя І.Е. Черняхович

Суддя Л.А. Шуляк

Повний текст постанови виготовлено: 14 листопада 2017 р.