Справа № 643/11741/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 р. Справа № 643/11741/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Бартош Н.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 25.09.2017р. по справі № 643/11741/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова щодо невиплати йому пенсії за вислугу років згідно ст..50-1 ЗУ «Про прокуратуру»;

- визнати неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова щодо відмови йому у виплаті призначеної пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру»;

- зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити виплату призначеної йому пенсії за вислугу років з 02.09.2016 року.

Постановою Московського районного суду м.Харкова від 25.09.2017р. задоволено адміністративний позов.

Визнано неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» з 02.09.2016 року.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в виплаті призначеної пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру».

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 02.09.2016 року.

Управління Пенсійного Фонду України в Московському районі м. Харкова (далі - відповідач), не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, не врахування доводів пенсійного органу, просило скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної з 02.09.2016р. згідно Закону України " Про прокуратуру" згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 22.09.2016р. та продовжує працювати на посаді заступника начальника управління прокуратури Харківської області, а тому вістуні підстави для виплати пенсії за вислугу років з 02.09.2016р.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 183-2, 197 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою Московського районного суду від 22.09.2016р., яка набрала законної сили, визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду Московського району м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України " Про прокуратуру", зобов'язано управління Пенсійного фонду Московського району м. Харкова призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 02.09.2016р. , виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати, вказаної в довідці прокуратури Харківської області від 02.09.2016р. № 18-643, без обмеження її максимального розміру.

На виконання зазначеної постанови суду позивачу призначена пенсіїя з 02.09.2016р. згідно Закону України " Про прокуратуру" в розмірі 90% середнього заробітку, він перебуває на обліку в управлінні як отримувач пенсії за вислугу років, проте виплата пенсії не здійснюється.

05.09.2017р. позивач звернувся до відповідача з заявою про роз'яснення причин невиплати пенсії та просив виплатити призначену пенсію.

05.09.2017р. відповідачем розглянуто звернення ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову в виплаті пенсії, оскільки заявник продовжує працювати на посаді заступника начальника управління прокуратури Харківської області, що підтверджується протоколом про розгляд спірних питань , які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсії . (а.с.21-22).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має достатній стаж для призначення пенсії за вислугу років , зміст та обсяг досягнутих ним соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а тому пенсійний орган неправомірно відмовив в виплаті пенсії.

Колегія суддів не погоджується з судовим рішенням з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Відповідно до ч.15 ст.86 Закону України " Про прокуратуру" тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються" ( в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України " від 24 .12. 2015 року №911-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2016 року)

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України " від 06 .12. 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року у частині п'ятнадцятій статті 86 Закону України "Про прокуратуру" абзаці першому слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінити словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Таким чином відповідно до ч.15 ст.86 Закону України " Про прокуратуру" , в редакції що діє з моменту призначення пенсії позивачу (02 вересня 2016р.) та до 31 грудня 2017р. встановлено законодавче обмеження щодо виплати пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом.

Вищезазначені норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України неконституційними не визнані, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, позивач на даний час працює в органах прокуратури.

Судом не встановлено та позивачем не доведено, що він є особою, на яку зазначені обмеження не застосовуються, а саме що він є інвалідом I та II груп, інвалідом війни III групи, учасником бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що оскільки позивач продовжує працювати в органах прокуратури та враховуючи зміни до законодавства, відповідно до Законів № 911-VIII та № 1774-VIII, відсутні підстави для поновлення виплати позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з 02 вересня 2016 року .

Висновки суду першої інстанції щодо звуження обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавлення його права на соціальний захист колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відмова відповідача у виплаті пенсії позивачу не призвела до зменшення її розміру, який було призначено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач правомірно не проводить виплату пенсії позивачу, як особі, що продовжує працювати на посаді в органах прокуратури, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є неправомірними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права .Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні .

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволені позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова задовольнити.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 25.09.2017р. по справі № 643/11741/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Курило Л.В. Бартош Н.С.