Справа № 804/6522/17
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2017 р. справа № 804/6522/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Павловський Д.П., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, скасування повідомлення, визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -
10 жовтня 2017 року засобами поштового звязку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- скасувати повідомлення головного державного виконавця Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 від 22.09.2017 р. № 7195 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, адресоване припиненому Верхньодніпровському обєднаному управлінню Пенсійного фонду України Дніпропетровської області;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 27.10.2017 року представник позивача не прибув, 26.10.2017 р. через канцелярію суду надав письмове клопотання про розгляд адміністративної справи без участі представника управління в порядку письмового провадження, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд позов задовольнити.
Відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, до суду уповноваженого представника не направив. Засобами електронного та поштового звязку 26.10.2017 р. до суду надійшло письмове клопотання, в якому відповідач просить суд адміністративну справу розглядати без його участі.
Керуючись приписами статей 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у адміністративному позові та додаткових поясненнях, позицію відповідача, викладену у письмових запереченнях та подані письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
03.11.2014 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист по адміністративній справі, строком предявлення виконавчого документа до виконання до 16.09.2015 р.
З матеріалів справи вбачається, що 22.09.2017 року за № 7195 головним державним виконавцем Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України Про виконавче провадження, враховуючи, що стягувачем заяву про примусове виконання рішення не подано.
Щодо позовних вимог про визнання дій відповідача неправомірними та скасування повідомлення головного державного виконавця Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Закону України Про виконавче провадження, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
Пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України Про виконавче провадження чітко встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, судом встановлено, що відповідачем правомірно винесено повідомлення про повернення виконавчого документа, у звязку із поданням заяви про відкриття виконавчого провадження саме Камянським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, яке не є стороною виконавчого провадження, враховуючи, що стягувачем за виконавчим листом, виданим Дніпропетровським окружним адміністративним судом є управління Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області, тому, суд вважає у задоволенні позовних вимог щодо визнання дій неправомірними та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, слід відмовити повністю.
Щодо позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо неповідомлення позивача про прийняте рішення, за результатами розгляду заяви, суд зазначає наступне.
Щодо позовної вимоги про зобовязання Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрити виконавче провадження за виконавчим листом, суд зазначає наступне.
Вирішення питання щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом належить до виключної компетенції відповідача, та не належить до компетенції адміністративного суду, отже, суд не повноважний перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта, та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень, в межах такої перевірки.
У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р., під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 р. № 21-87а13.
Частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідача відкрити виконавче провадження за виконавчим листом.
Згідно із частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини 1 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 1 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих відповідачем доказів достатньо для повного встановлення обставин справи щодо ухвалення законного судового рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області слід відмовити повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів понесення судових витрат при розгляді адміністративної справи, тому, суд не вирішує питання щодо його компенсації за рахунок Державного бюджету України.
Керуючись статтями 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, скасування повідомлення, визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Копію постанови направити всім сторонам по справі.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2