Справа № 686/7484/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/7484/17

Головуючий у 1-й інстанції: Карплюк О.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

16 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Хмельницькому про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та звільнення від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Хмельницькому, в якому просив скасувати постанову серії АР №917775 від 10 квітня 2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року позов задоволено частково. Постанову серії АР №917775 від 10 квітня 2017 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. скасовано. Провадження в справі про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КпАП України закрито.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обовязковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надавши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, зважаючи на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, постановою серії АР №917775 від 10 квітня 2017 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що близько 9 години 01 хвилини, керуючи транспортним засобом марки "Ніссан" державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Хмельницькому здійснив поворот з вул. Грушевського на вул. Володимирську, не увімкнувши покажчик лівого повороту, чим порушив п. 9.2 "б" Правил дорожнього руху України.

Позивач, вважаючи, що вказаною постановою на нього неправомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем невірно кваліфіковано дії позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП замість ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому наявні підстави для скасування постанови серії АР №917775 від 10 квітня 2017 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. із закриттям провадження в справі про вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

За приписами ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 9.2 "б" Правил дорожнього руху водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Нормами п. 9.4 Правил дорожнього руху передбачено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Положеннями ст. 222 КУпАП встановлено, що справи про порушення правил дорожнього руху розглядаються органами Національної поліції, до переліку яких, зокрема, відносяться правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів зважає на наступне.

В матеріалах справи міститься відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано як позивач, рухаючись у крайній лівій смузі, здійснив поворот ліворуч, не повідомивши інших учасників руху про намір здійснити відповідний маневр, шляхом завчасного увімкнення покажчика повороту відповідного напрямку.

Крім того, зі змісту постанови серії АР №917775 від 10 квітня 2017 року слідує, що дії позивача кваліфіковано інспектором роти №4 батальйону управління патрульної поліції у м. Хмельницькому саме за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн, що повністю відповідає санкції даної норми.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за ч. 2 ст. 122 КУпАП також підтверджується витягом з Інформаційної бази даних МВС "Армор", який хоч і не надавався відповідачем до суду першої інстанції, однак за приписами ч. 2 ст. 195 КАС України колегія суддів вважає за необхідне врахувати даний доказ, оскільки наведена у витязі інформація повністю узгоджується зі змістом копії оскаржуваної постанови, яка наявна в матеріалах справи.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що висновки суду першої інстанції стосовно помилкової кваліфікації відповідачем вчиненого позивачем правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, замість вірної ч. 2 даної статті, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що відповідач виконав обов'язок, покладений на нього ч. 2 ст. 71 КАС України, оскільки в силу наявних в матеріалах справи доказів при винесенні постанови серії АР №917775 від 10 квітня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладенні адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Стосовно тверджень апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції зважає на таке.

Положеннями ст. 284 КУпАП встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень.

Тобто, суд першої інстанції при розгляді позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення та прийнятті рішення по справі мав керуватися нормами КАС України, а не КУпАП, як це випливає із змісту оскаржуваного рішення суду, так як в даному випадку судом не встановлюється відсутність або наявність вини позивача, а розглядаються дії відповідача по прийняттю певного рішення, тобто саме в аспекті протиправності чи правомірності дій відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведені вище норми законодавства, суд апеляційної вважає, що повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку щодо необхідності закриття справи про адміністративне правопорушення, тим самим виніс судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За приписами ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Хмельницькому задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Хмельницькому про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та звільнення від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Хмельницькому про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та звільнення від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4