Справа № 803/1528/17
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Справа № 803/1528/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Постоловського Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернулася в суд з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій з відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору в розмірі 43 780,12 грн. протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловським Р. О. від 01.08.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №54410278 по стягненню з ОСОБА_3 43 780,12 грн. виконавчого збору. Вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки державним виконавцем у виконавчому провадженню ВП №50505523 по виконанню виконавчого листа №2-3989/2010, виданого 24.01.2012 року Луцьким міськрайонним судом, жодних дій по примусовому виконанню рішення суду не було здійснено, що виключає можливість стягнення з боржника виконавчого збору.

Просить суд визнати дії з відкриття виконавчого провадження по стягненню виконавчого збору в розмірі 43 780,12 грн. протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2017 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні та у письмових запереченнях позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Підтвердив, що за матеріалами виконавчого провадження доказів вручення позивачу оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2017 року надати не може.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебувало виконавче провадження ВП №50505523 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-3989/2010, виданого 24.01.2012 року Луцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_5 на користь «Укрсиббанка» заборгованості за споживчим кредитом в суму 437194,60 грн. в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру в АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтв на право власності. Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 судові витрати по 606,67 грн.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, що 13.02.2012 року між АКБ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за договором споживчого кредиту №0 від 04.07.2008 року.

З довідки ТзОВ «Кей-Колект» від 14.04.2017 року слідує, що станом на 14.04.2017 року позичальник ОСОБА_5 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 04.07.2008 року, право вимоги за яким було відступлено АКБ «УкрСиббанк» на користь ТзОВ «Кей-Колект», не має заборгованості перед ТзОВ «Кей-Колект».

31.07.2017 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловським Р. О. у виконавчому провадженні ВП №50505523 винесено постанову про стягнення з боржника - ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 43 780,12 грн.

Постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловського Р. О. від 31.07.2017 року на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження ВП №50505523 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3989/2010, виданого 24.01.2012 року Луцьким міськрайонним судом. Крім того, у вказаній постанові зазначено, що постанову, зокрема, про стягнення з боржника виконавчого збору вивести в окреме виконавче провадження.

01.08.2017 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловським Р. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54410278 з примусового виконання постанови №50505523, виданої 31.07.2017 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловським Р. О. про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 43 780,12 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі дій та рішення з урахуванням наступного.

Пунктом 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII), який набрав чинності 05.10.2016 року, визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, спірні правовідносини регулюються Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII), який набрав чинності 05.10.2016 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з абзацом другим частини п'ятої статті 26 цього Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі наступних пред'явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В силу вимог пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (частина третя статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII).

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм, державний виконавець зобов'язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору, зокрема, якщо у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону не було стягнуто з боржника виконавчий збір, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Разом з тим, виконавчий збір в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду у добровільному порядку. Даний збір є платою за примусове виконання, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру, і підлягає перерахуванню до Державного бюджету. Виконавчий збір стягується відповідно до статті 26 цього Закону з боржника при відкритті виконавчого провадження, незалежно від добровільного виконання рішення суду. Вказаним Законом передбачена обов'язковість, за винятком деяких випадків, щодо стягнення з боржника при відкритті примусового виконавчого провадження виконавчого збору. Також Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII не передбачено надання боржнику часу для добровільного виконання, кожне виконавче провадження вже є примусовим.

Як встановлено судом, у зв'язку із закінченням виконавчого провадження ВП №50505523 з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловським Р. О. у виконавчому провадженні ВП №50505523 винесено 31.07.2017 року постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 43 780,12 грн. (10 відсотків суми, що фактично стягнута за виконавчим документом).

Постановою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловського Р. О. від 31.07.2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП №50505523 з примусового виконання виконавчого листа №2-3989/2010, виданого 24.01.2012 року Луцьким міськрайонним судом, виведено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Суд звертає увагу на те, що постанова від 31.07.2017 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 43 780,12 грн. у виконавчому провадженні ВП №50505523 відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII є рішенням, яке підлягає примусовому виконанню та в установленому порядку не скасоване та є чинним.

За наведених підстав суд приходить до висновку, що у головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловського Р. О. були наявні законні підстави для винесення постанови від 01.08.2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП №54410278 з примусового виконання постанови № 50505523, винесеної 31.07.2017 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Постоловським Р. О., про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в сумі 43 780,12 грн.

Не заслуговують на увагу суду посилання позивача на те, що державним виконавцем у виконавчому провадженню ВП №50505523 по виконанню виконавчого листа №2-3989/2010, виданого 24.01.2012 року Луцьким міськрайонним судом, жодних дій по примусовому виконанню рішення суду не було здійснено, що виключає можливість стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки чинний Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII пов'язує обов'язок сплатити виконавчий збір не за здійснення державним виконавцем певних заходів щодо примусового виконання рішення, а взагалі за виконання рішення суду в порядку, визначеному цим законом.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що 01.08.2017 року, відкриваючи виконавче провадження ВП №54410278 з примусового виконання постанови від 31.07.2017 року №50505523, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Відтак, з наведених вище підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій та скасування постанови відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 22 листопада 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич