Справа № 127/22601/17
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/909/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 листопада 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Прокопчук А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання розпорядження неправомірним та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Викладені в позовній заяві вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного району та віднесений до 4-ї категорії постраждалих внаслідок Чорнобильсьької катастрофи. Так, з 26.04.1986 року по 04.1997 року позивач проживав в с. Юрківка, що належить до зони посиленого радіоекологічного контролю.

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З метою підтвердження права на пенсію зі зниженням пенсійного віку, крім посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, позивач надав довідку про проживання ним з 26.04.1987р. по 07.1997р. в с. Юрківка. Однак, протоколом комісії УПФУ м. Вінниці від 15.08.2017 року позивачу було відмовлено. Дане рішення позивач вважає протиправним та таким, що порушує конституційні та законні права, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. На думку позивача, всі надані до заяви документи є належними доказами того, що він працював у зоні відчудження та брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вимоги відповідача щодо надання шляхових листів є протиправними, оскільки відповідно до норм законодавства, дані листи не мають перевірятися. Крім того, строк їх зберігання є незначним. Вимога щодо наявності 15 років стажу роботи не може ставитися до дострокових пенсій, так як Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачає даної вимоги.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просить:

-Визнати неправомірним розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця щодо відмови йому в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

-зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця призначити та виплачувати йому з 26.06.2017 року пенсію згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач копію ухвали про відкриття скороченого провадження у справі отримав, подавши у визначений законом строк заперечення проти адміністративного позову, в якому зазначив, що вимоги ОСОБА_1 не визнає та вважає їх безпідставними та необгрунтованими з підстав того, що у позивача відсутнє посвідчення «учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» та відповідний статус. Позивач є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіологічного контролю, категорії 4. Так, до 4 категорії належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. Також безпідставним є твердження позивача щодо необхідності надання шляхових листів, оскільки вони не вимагалися та не підлягають перевірці. Обов'язковими умовами призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, про яку просить позивач, є постійне проживання чи постійна робота у зоні посиленого радіологічного конторлю (в тому числі, обов'язкове постійне проживання станом на 01.01.1993 року не менше 4 років). Відповідно до довідки Юрківської сільської ради, позивач зареєстрований та проживав з 26.04.1986 року по квітень 1997 року в с. Юрківка, в зоні посиленого радіологічного конторлю. Проте, трудова книжка та довідка Виробничого підрозділу «Вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський» свідчать про те, що позивач з 28.02.1984р. постійно та безперервно працював в даному підрозділі, що знаходить в м. Києві. З огляду на це, відсутні підстави для встановлення факту постійного проживання чи постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю. Як наслідок і відсутні підстави для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку позивача. Крім того, представник заперечує проти стягнення понесених позивачем судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, оскільки кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків та використовуються на визначені цілі. Кошти на сплату судового збору в Тимчасовому кошторисі на утримання апарату Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на 2017 рік не передбачені. У зв'язку з вищевказаним, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні даного адміністративного позову.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності із ст. 183-2 КАС України, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003 року.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекономічного контролю та йому присвоєно 4 категорію (а.с. 7).

З довідки № 358, виданої виконкомом Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 14.06.2017 року, встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно запису погосподарської книги №1 був зареєстрований і проживав з 26.04.1986 року по квітень 1997 року в с. Юрківка, в зоні посиленного радіоекологічного контролю, яка постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 року по 31.12.2014р. (а.с. 10).

Матеріалами справи вбачається, що позивач 26 червня 2017 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На день звернення, ОСОБА_1 виповнилося 54 роки.

Відповідно до розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця 810074 від 15.08.2017 року (а.с. 8-9), ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, було відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від Чорнобильської катастрофи, відповідно до п.2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв'язку з відсутністю підстав. Загальний страховий стаж станом на 31.05.2017 року становить 36 років 1 місяць 26 днів. Крім того, зі змісту даного розпорядження вбачається, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 заявник постійно працював в організації, розташованій у м. Києві (чиста зона) на значній відстані від місця реєстрації (с. Юрківка), а також, так як робота провідника пасажирських поїздів має роз'їздний характер, тому з наданих документів не вбачається, що заявник постійно проживав на території посиленого радіоекологічного контролю у с. Юрківка, Тульчинського району Вінницької області, як вказано у довідці № 358 від 14.06.2017р.

Дійсно, як вбачається з довідки Виробничого підрозділу «Вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський» № 156 від 06.06.2017 року, ОСОБА_1 з 28.02.1984 року працює в даному Виробничому підрозділі і зараз займає посаду провідник пасажирського вагона у відділі Київський резерв провідників пасажирських вагонів та ЛНП (цех 5).

Так, суд погоджується з думкою відповідача за наступних обставин.

Як вбачається із ч. 3 ст. 15 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

В свою чергу, ст. 65 ч. 3 цього ж Закону визначено, що посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (в даному випадку) є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Частиною першою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до частини другої цієї статті, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали чи постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

На підставі ст. 55 п. 2 ч. 5 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 22 листопада 2005 року № 22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» надаються також документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Пунком 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51, передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Згідно пункту 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В. Підставою для видачі такого посвідчення, за змістом пункту 10 Порядку № 51, є довідка встановленого зразка, наведеної у додатку 7 цього Порядку.

Крім того, відповідно до правової позиції ВАСУ, викладеної в довідці за результатами вивчення та узагальнення судової практики перегляду Вищим адміністративним судом України в касаційному порядку судових рішень у справах про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі призначення пенсії, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забрудненій території тощо є підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що єдиним документом, який підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Інші документи, такі як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставою для надання у встановленому порядку статусу особи, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України у справі №К/800/11795/16 від 27.07.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до управління про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на умовах, встановлених статтею 55 Закону № 796-ХІІ, ОСОБА_1 не надав посвідчення, яке підтверджує його статус як особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи та необхідне при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ. Натомість, ним подано посвідчення про те, що він є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 постійно працював в організації, розташованій у м. Києві (чиста зона) на значній відстані від місця реєстрації (с. Юрківка). Також його робота провідника пасажирських поїздів має роз'їздний характер, тому з наданих документів не вбачається, що позивач постійно проживав на території посиленого радіоекологічного контролю у с. Юрківка, Тульчинського району.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про надання ним відповідачу шляхових листів, оскільки це заперечується Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця та вони не підлягають перевірці. Жодних доказів вимагання в нього даних листів, позивачем не надано.

Провівши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, діяв у спосіб, на підставах та в межах наданих йому повноважень, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

За змістом ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач довів правомірність свого рішення, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову ОСОБА_1, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 19, 46 Конституції України, ст.ст. 9, 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 4, 6-11, 14, 69, 71, 86, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання розпорядження неправомірним та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністратвиного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: