Справа № 804/6494/17
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2017-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2017 р. Справа № 804/6494/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кальника В.В.
при секретарі судового засідання Туренко К.М.
представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2
представника відповідача Армашової І.М.
представників третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8, відділ у Царичанському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та надання дозволу, зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_6 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_7, ОСОБА_8, відділ у Царичанському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Царичанського селищної ради Царичанського району Дніпропетровській області за клопотанням ОСОБА_6 від 04.05.2017 року (згідно штампу Єдине вікно із земельних питань 10.05.2017 вх. №7826);
- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Царичанського селищної ради Царичанського району Дніпропетровській області за клопотанням ОСОБА_6 від 04.05.2017 року (згідно штампу Єдине вікно із земельних питань 10.05.2017 вх. №7826).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він, як учасник бойових дій, в травні 2017 року направив до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області клопотання про надання дозволу на розроблення документації з землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для особистого селянського господарства на території Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровській області з додатками. Клопотання від позивача подавалось через єдине вікно 10 травня 2017 року, а згідно акту прийому-передачі відповідач отримав клопотання 11 травня 2017 року, однак, зареєстроване клопотання було тільки 25.05.2017 року.
Не отримавши відповіді в місячний термін, позивач із колективною скаргою звернувся на гарячу лінію Держгеокадастру України.
Зауважив, що роглянувши клопотання позивача, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, з посиланням на Постанову КМУ №413 від 07.06.2017 року, листом №Т-5305/0-3219/6-17 від 03.07.2017 року ухилилось від надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення запланованої земельної ділянки, повідомив позивача про те, що при розгляді графічних матеріалів, які були наявні в наданому пакеті документів, встановлено, що земельна ділянка не зарезервована для учасників АТО.
Позивач вважає, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оформлене листом від 03 липня 2017 року, є неправомірним, так як відповідно до Розпорядження КМУ від 19.08.2015 № 898-р «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції земельними ділянками» Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру за участю органів місцевого самоврядування доручено протягом місяця визначити ділянки для відведення учасникам АТО.
Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав викладених в письмових запереченнях на позов, зазначив, що відповідач діяв згідно вимог чинного законодавства, підставами для прийняття такого рішення була Постанова КМУ від 07 червня 2017 року №413 «Деякі питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», яка набрала чинності 17.06.207 року. Звернув увагу на те, що в нормативному правовому регулюванні суспільних відносин головне й визначальне місце займає закон, але підзаконні акти у формі Постанов Кабінету Міністрів теж мають важливе значення, відіграючи деталізуючу роль та є механізмом, втіленням у життя законів.
Зауважив, що відповідачем на виконання Розпорядження КМУ від 19.08.2015 № 898-р. та Постанови КМУ від 07 червня 2017 року №413 визначається перелік земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам антитерористичної операції, проте, при розгляді графічних матеріалів, які були наявні в наданому пакеті документів, встановлено, що земельна ділянка не зарезервована для учасників АТО.
Окрім цього, з посиланням на норми ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зазначив, що про першочергове відведення земельних ділянок учасникам бойових дій для ведення особистого селянського господарства у вказаному Законі України не йдеться.
Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, представник відповідача в запереченнях звернув увагу на те, що суд не вправі своїм рішенням підміняти рішення відповідача або прямо вказувати суб'єкту владних повноважень на те, які саме рішення останній повинен прийняти.
Представники третіх осіб проти задоволення позову заперечували.
Представник відділу у Царичанському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до суду не прибув.
Заслухавши пояснення представників сторін, представників третіх осіб, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, що позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровскій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Царичанської ради Царичанського району Дніпропетровській області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації. До клопотання були додані: копія паспорту, копія ІНН, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копія Посвідчення УБД.
Клопотання було зареєстроване 25 травня 2017 року (вхідна кореспонденція Т-5305/0/5-17).
За результатами розгляду клопотання та доданих до нього документів, відповідач листом № Т-5305/0-3219/6-17 від 03.07.2017р., з посиланням на Постанову КМУ №413 від 07 червня 2017 року, повідомив, що графічні матеріали, на яких зазначена бажана земельна ділянка, не зарезервована для учасників АТО.
Позивачем було направлено до Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області договір від 03 липня 2017 року на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та письмове повідомлення, які були отримані та зареєстровані відповідачем 04 липня 2017 року за вхід. №7982.
Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Органом, уповноваженим державою здійснювати дані функції виступає Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яке є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин - Держгеокадастру України.
Відповідно до пункту 4.12 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 № 22, із змінами. Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, відповідно до покладених на нього завдань, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах області.
Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII, 22.10.1993 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Частиною 6 статті 118 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Отже, законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а використання позивачем права, регламентованого абз. 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, не звільняє суб'єкта владних повноважень від виконання обов'язків, передбачених чинним законодавством.
При цьому, відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам, зазначеним у Земельному кодексі документів, які повинні 6ути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, стверджених у встановленому законом порядку.
Згідно пункту б) частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Заявлений позивачем розмір земельних ділянок - 2 га, відповідає нормам, подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 Земельного Кодексу України.
Крім того, стаття 15 Закону України «Про звернення громадян» зазначає, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Таким чином, законодавець чітко визначив, що таке клопотання має бути розглянуто у місячний строк. При цьому, за результатами розгляду клопотання може бути або надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою або надано мотивовану відмову у його наданні.
Як встановлено судом, відповідач у встановлений законодавством строк не надав ані дозвіл на розробку проекту землеустрою, ані відмову у наданні дозволу.
При цьому, під час судового розгляду представником відповідача визнано факт порушення місячного строку надання відповіді позивачу на клопотання, що зареєстроване Головним Управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області 25.05.2017 року.
Позивач відповідно до норм ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України згідно договору №168-о від 03.07.2017р. року замовив розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, про що повідомив відповідача 04 липня 2017 року, вхідний номер 7982.
Суд зазначає, що лист відповідача №Т-5305/0-3219/6-17 від 03.07.2017р. щодо розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою і викладена в ньому позиція не містить визначених ч. 7 статті 118 ЗК України підстав для надання дозволу та мотивів, причин та обґрунтувань прийняття такого рішення, що, в свою чергу, не може бути визнано судом правомірним.
Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано. У спірному випадку у відповідача були відсутні правові підстави для утримання від надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання мотивованої відмови у його наданні.
Відповідно до статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.
Суд звертає увагу, що органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що пов'язані з обмеженням реалізації певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).
Посилання відповідача в листі №Т-5305/0-3219/6-17 від 03.07.2017р. на Стратегію, затверджену Постановою КМУ від 07.06.2017 № 413, як підставу для відмови в наданні дозволу, суд вважає неприйнятною, оскільки, з її аналізу вбачається, що метою Стратегії є створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, спрямованої на забезпечення захисту інтересів суспільства (насамперед учасників антитерористичної операції), територіальних громад та держави, а також раціонального та ефективного функціонування сільськогосподарських регіонів з урахуванням потреб розвитку населених пунктів, запобігання деградації земель, необхідності забезпечення продовольчої безпеки держави.
Тобто, це є визначений алгоритм дій органів виконавчої влади в майбутньому, а тому вона не містить правових норм для врегулювання відносин, які склалися між позивачем та відповідачем щодо отримання/надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Процедура регулювання зазначених правовідносин чітко визначена в Земельному кодексі України. Більш того, в ній прямо зазначено, що «для реалізації Стратегії необхідно розробити проекти нормативно - правових актів».
Суд не заперечує факту того, що відповідач в своїй діяльності повинен керуватися актами Кабінету Міністрів, однак, зазначає, що Стратегія не є нормативно - правовим актом, що врегульовує порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність, на відміну від Земельного Кодексу України.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні по справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) 9 лютого 1999 року Справа № 1-7/99 Конституційний Суд України постановив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).
Тобто права, свободи та інтереси позивача не можуть бути звужені прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 оскільки, у даному випадку, Постанова КМУ від 07.06.2017 № 413 не має зворотної дії в часі та була відсутня на момент звернення ОСОБА_6 із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.
На підставі наведеного, враховуючи те, що Головне Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від прийняття рішення фактично ухилилось, не надавши позивачу у встановлений законодавством строк ані відмову у наданні дозволу, ані дозвіл на розроблення проекту землеустрою, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яка полягала у ненаданні дозволу ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за його клопотанням.
Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства на території Царичанського селищної ради Царичанського району Дніпропетровській області за клопотанням ОСОБА_6 від 04.05.2017 року (згідно штампу Єдине вікно із земельних питань 10.05.2017 вх. №7826), суд зазначає, що розпорядження землями державної та комунальної форм власності здійснюють, відповідно, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, зазначені органи здійснюють і передачу земель у власність чи інше право користування. Такі повноваження встановлені, зокрема, Земельним кодексом.
Тобто, законодавець наділив дані органи дискреційними повноваженнями при прийнятті управлінських рішень.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Враховуючи вищезазначене, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
З огляду на вказане, право відповідача на вчинення дій щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, у власність, є їх дискреційними повноваженнями.
У відповідності з п.п.1, 2 ч.2 ст.162 КАС України, суд в порядку адміністративного судочинства може визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення та зобов'язати відповідача вчинити певні дії.
Суд зазначає, що у відповідності до ст. 6 КАС України до повноважень адміністративного суду належить поновлення порушених прав особи шляхом прийняття рішень у спосіб визначений чинним процесуальним законом, відсутність порушеного права зумовлює відсутність необхідності встанновлення способу його відновлення.
Крім того, суд зазначає, що прийняття рішення про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою призведе до вирішення відповідного питання неповноважним органом без фактичного її розгляду в установленому законом порядку, відтак заявлений позивачем спосіб захисту її прав та інтересів не відповідає засадам ч.1 ст. 9 КАС України.
За наведених обставин, суд вважає за необхідне прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (абз.2 ч.2 ст.162 КАС України), а саме зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача щодо надання дозволу на розроблення документації для відведення земельної ділянки, що зареєстроване Головним Управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області 25.05.2017 року.
В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У відповідності з п.п.1, 2 ч.2 ст.162 КАС України, суд в порядку адміністративного судочинства може визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення та зобов'язати відповідача вчинити певні дії.
Підсумовуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яка полягала у ненаданні дозволу ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за його клопотанням, та зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача щодо надання дозволу на розроблення документації для відведення земельної ділянки, що зареєстроване Головним Управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області 25.05.2017 року.
Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_6 до Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8, відділ у Царичанському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та надання дозволу, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, яка полягала у ненаданні дозволу ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за його клопотанням.
Зобов'язати Головне Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_6 щодо надання дозволу на розроблення документації для відведення земельної ділянки, що зареєстроване Головним Управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області 25.05.2017 року.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складений 07.11.2017 року.

Суддя В.В. Кальник