Справа № 806/1835/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"15" листопада 2017 р. Справа № 806/1835/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на звернення від 23.12.2016 р. ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в частині ненадання повної та недостовірної інформації на звернення від 23.12.2016;

- зобов"язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України надати повну та достовірну інформацію на звернення від 23.12.2016.

В обгрунтування позову ОСОБА_3 вказав, що відповідач інформацію на його звернення від 23.12.2016р. не надає, діє неправомірно та проявляє неправомірну бездіяльність, яка полягає в невиконанні вимог Закону України "Про інформацію" та "Про звернення громадян".

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в частині не надання ОСОБА_3 відповіді про результати розгляду його звернення від 23.12.2016. Зобов"язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України надати ОСОБА_3 відповідь про результати розгляду його звернення від 23.12.2016.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Управлінням внутрішньої безпеки Національної поліції України листом від 22.01.2017 за вих. №В-5/42-05/01-2017 позивачу належним чином було надано відповідь на його звернення від 23.12.2016 р.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із зверненням від 23.12.2016, в якому просив :

- провести перевірку та сповістити чи були у відрядженні працівники поліції ГУ НП в Житомирській області 30 серпня 2016 року в селі Медвин Богуславського району Київської області;

- сповістити прізвища працівників поліції ГУ НП в Житомирській області, які 30.08.2016 року були в селі Медвин Богуславського району Київської області.

Судом встановлено, що вказане звернення було направлене поштою на адресу відповідача.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не надає повну та достовірну інформацію на його звернення, тому звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України допустив протиправну бездіяльність щодо ненадання позивачу відповіді про результати розгляду його звернення від 23.12.2016, оскільки доказів того, що позивача письмового було повідомлено про те, що його звернення було направлено за належністю, як того передбачає ч.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян" у матеріалах справи не міститься.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. (ст.2 Закону)

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Як визначено в ст. 15 вказаного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

В силу положень ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. (ст.20 Закону)

Відтак, чинним законодавством закріплений прямий обов'язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян надати належну та обґрунтовану відповідь на звернення громадян у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Встановлено, що позивач направив на адресу відповідача звернення датоване 23.12.2016 року. Вказане звернення, надійшло на адресу Департаменту 04.01.2017 року, що відповідачем не заперечується.

Представник відповідача у своїх запереченнях посилається на те, що 04.01.2017 року звернення позивача було направлено за належністю Начальнику УВБ в Житомирській області ДВБ Національної поліції України підполковнику Крисанову Я.Д., отже дії відповідача є правомірними.

З матеріалів справи вбачається, що 04.01.2017 листом ДВБН НП України за вих.№В-4/42-11/04-2017 звернення громадянина ОСОБА_3 було направлено для розгляду начальнику Житомирського управління ДВБ НП України з вимогою у межах компетенції внутрішньої безпеки провести ретельну перевірку.

Суд вірно вказав, що звернення позивача було направлено за належністю.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.7 зазначеного Закону, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд першої інстанції вірно вказав, що якщо питання порушені у зверненні не входять до повноважень того органу, якому воно адресоване, таке звернення в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав таке звернення.

Отже, відповідачем у визначені строки та у відповідності до чинного законодавства направлено звернення позивача за належністю.

В той же час, доказів того, що позивача письмового було повідомлено про те, що його звернення було направлено за належністю, як того передбачає ч.3 ст.7 Закону, тобто про результати розгляду цього звернення, у матеріалах справи не міститься. Таким чином, ОСОБА_3 про даний факт повідомлений не був.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненадання позивачу відповіді про результати розгляду його звернення від 23.12.2016, як це передбачено ч.3 ст.7 Закону.

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що листом від 22.01.2017 за вих. №В-5/42-05/01-2017 Управлінням внутрішньої безпеки Національної поліції України позивачу належним чином надано відповідь на його звернення від 23.12.2016 р., оскільки докази про отримання позивачем вказаного листа від 22.01.2017 за вих. №В-5/42-05/01-2017 в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано. Такими доказами може бути письмове підтвердження позивача (розписка, штамп про отримання, тощо) про отримання листа відповідача та доданих до нього документів.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в частині не надання позивачу відповіді про результати розгляду його звернення від 23.12.2016 та зобов'язання надати позивачу відповідь про результати розгляду його звернення від 23.12.2016.

З огляду на викладене, постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. У доводах апеляційної скарги відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування постанови, а наведені доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" липня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10029

3- відповідачу/ Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України вул.А.Богомольця, 10,м.Київ,01601

- ,