Справа № 520/13871/16-а
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 520/13871/16-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Бескровний Я.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді доповідача ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді за участю секретаряОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 14.08.2017 р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю 3-іх осіб: Приватного підприємства "Гапон", ОСОБА_5

про визнання дій протиправними та скасування розпорядження ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради та просила визнати протиправними дії та скасувати розпорядження № 476 від 26 липня 2016 року "Про демонтаж самовільно встановленої бетонно-блочної огорожі, розташованої за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 109".

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено ОСОБА_5.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено ПП "ГАПОН".

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 14.08.2017 року позов був задоволений частково: було скасовано розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №476 від 26.07.2016р. «Про демонтаж самовільно встановленої бетонно-блочної огорожі, розташованої за адресою м. Одеса, проспект Свободи, 109» в частині зобов'язання ОСОБА_6 за рахунок власних коштів провести у п'ятиденний термін демонтаж самовільно встановленої бетонно-блочної огорожі за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 109. Стягнуто з Київської районної адміністрації Одеської міської ради на користь ОСОБА_6 551,20 грн.

Не погоджуючись зі вказаною постановою представник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм процесуального та матеріального права, та просив її скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою відмовити в частині задоволення вимог ОСОБА_6 .

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку , встановленому законом, як безпосередньо , так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно ст.11 Закону України , від 21.05.1997, № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" ( в ред.,діючої на момент виникнення правовідносин) виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до п/п 7 п.а) ст. 30 Закону України № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, у тому числі:

організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Згідно ст. 10 Закону України, від 06.09.2005, № 2807-IV "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить:

1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів;

2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів;

3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб'єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб);

4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об'єктів благоустрою.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить:

1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; 3) організація місць відпочинку для населення; 4) затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів; 5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об'єктів тощо; 6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об'єктах благоустрою; 7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території; 8) визначення на об'єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень; 9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об'єктів благоустрою; 11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища; 12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу "Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку"; 14) видача дозволу на порушення об'єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 є власницею домоволодіння за адресою :м.Одеса,пр.Свободи,109, що розташоване на земельній ділянці площею 0,0235га. Також за вказаною адресою ПП «Гапон» видано свідоцтво про право власності на будівлю кафе, загальною площею 36,2 кв.м.

26.07.2016р. Київською райадміністрацією Одеської міської ради було прийняте розпорядження №476 «Про демонтаж самовільно встановленої бетонно-блочної огорожі, розташованої за адресою :м.Одеса,пр.Свободи,109», згідно з яким фахівцями Департаменту комунальної власності Одеської міськради, Департаменту муніципальної безпеки Одеської міськради, Київської районної адміністрації Одеської міськради 8.06.2016р. було встановлено, що між домоволодінням ОСОБА_6 та будинком :м.Одеса,пр.Свободи,103 , ОСОБА_6 без надання відповідних узгоджень та дозволів було встановлено бетонно-блочну огорожу та збільшено земельну ділянку за рахунок земель Одеської міської ради орієнтовно на 100 кв.метрів , у звязку з чим було зобов'язано ОСОБА_6 за рахунок власних коштів провести у п'ятиденний термін демонтаж самовільно встановленої бетонно-блочної огорожі за адресою :м.Одеса,пр.Свободи,109, а у разі невиконання, здійснити демонтаж бетонно-блочної огорожі за рахунок коштів міського бюджету з подальшим відшкодуванням всіх витрат з власника, винного у порушенні благоустрою.

Апеляційним судом було встановлено, що за адресою :м.Одеса,пр.Свободи,109 згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно знаходяться нежитлові будівлі дошкільного навчального закладу №90 , що належать Територіальній громаді м.Одеси.

Апеляційний суд частково погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову , виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно п.п. 11.1 -11.2 Правил благоустрою території міста ОСОБА_4 ,затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 р. №1631-VI,( в редакції зі змінами та доповненнями внесеними рішеннями від 09.10.2013 р. №3901-VI, від 27.08.2014 р. №5236-VI та від 10.06.2015 р. №6718-VI,діючої на момент виникнення правовідносин) контроль за станом благоустрою території міста ОСОБА_4, а також контроль за дотриманням та здійсненням заходів, спрямованих на виконання вимог Закону України "Про благоустрій населених пунктів", цих Правил та інших нормативно-правових актів здійснюється органами місцевого самоврядування Одеської міської ради в межах наданих повноважень.

Самоврядний контроль у сфері благоустрою міста ОСОБА_4 здійснюється Компетентним органом .

Самоврядний контроль за станом благоустрою міста ОСОБА_4 здійснюється шляхом: 1) проведення перевірок територій зі складанням протоколів та приписів відносно порушників законодавства; 2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; 3) участі в обговоренні проектів благоустрою території міста ОСОБА_4, іншої технічної документації з благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування Одеської міської ради, підприємств, установ, організацій; 4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об'єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території міста ОСОБА_4.

Згідно п. 3.2.4. Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради у новій редакції, затвердженого рішенням Одеської міської ради №4584-VI від 13.02.2014р.(надалі Положення ), до компетенції рай адміністрації у галузі житлово-комунального господарства рай адміністрація належить забезпечення утримання території району в належному санітарно-технічному стані, благоустрій та озеленення території району в межах виділених бюджетних та залучених коштів, стягування штрафи за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів та правил благоустрою території міста відповідно діючому законодавству; здійснення контролю за санітарно технічним станом, благоустроєм, озелененням території району та охороною обєктів благоустрою та зелених насаджень, створенням та утриманням місць відпочинку громадян, проведенням та усуненням розкопок, а також установкою та утриманням обєктів рекламного призначення на території району.

Згідно п. 3.2.5 вищевказаного Положення ,до повноважень райадміністрації у галузі благоустрою належить : - здійснення контролю за станом благоустрою та дотриманням Правил благоустрою території міста ОСОБА_4 на території району; - сприяння розвитку та поліпшенню стану благоустрою на території району; - здійснення перевірок території району, об'єктів благоустрою району щодо стану їх благоустрою і додержання юридичними та фізичними особами законодавства у сфері благоустрою населених пунктів; - складання приписів, адміністративних протоколів за порушення Правил благоустрою території міста ОСОБА_4 та внесення їх на розгляд адміністративної комісії району; - внесення пропозицій щодо розвитку та поліпшення стану обєктів та елементів благоустрою району, удосконалення Правил благоустрою території міста ОСОБА_4; - закріплення за підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами територій для прибирання в межах району; - здійснення заходів щодо залучення на договірних засадах кошти і матеріально технічні ресурси на соціально економічний розвиток району для здійснення заходів з поліпшення благоустрою.

Згідно зі ч. 3 ст. 2 КАС України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема - пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19,140,143,144,146 Конституції України.

З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило,- мають бути повними і виключними.

Таким чином, апеляційний суд вважає,що у Київської районної адміністрації Одеської міської ради були відсутні повноваження щодо прийняття розпорядження № 476 від 26 липня 2016 року "Про демонтаж самовільно встановленої бетонно-блочної огорожі, розташованої за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 109" , а єдиним правомірним засобом реагування на вказані випадки , у разі їх виявлення внаслідок здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою міста ОСОБА_4 , є складання приписів, адміністративних протоколів за порушення Правил благоустрою території міста ОСОБА_4 та внесення їх на розгляд адміністративної комісії району.

Спори щодо витребування майна з чужого неправомірного володіння та усунення перешкод у користування земельною ділянкою ,що належить територіальній громаді м.Одеси, мають вирішуватись судом загальної юрисдикції у порядку позовного провадження відповідно до вимог ЦПК України.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п.71. Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04 ,принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Othersv. Romania), п. 38).

Згідно із п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Апеляційний суд,із врахуванням Практики Європейського Суду з прав людини, погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову , та вважає , що органи місцевого самоврядування , які не дотримуються своїх власних процедур щодо здійснення повноважені у сфері благоустрою , не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст. 200 КАС України не може бути скасовано правильне,по-суті, рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 198 КАС України ,за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду .

Апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції справа по-суті вирішена правильно, але із помилковим застосуванням норм матеріального права, та доходить до висновку, що є підстави для зміни постанови суду 1-ої інстанції , а апеляційну скаргу слід задовольнити частково , змінивши мотивувальну частину постанови 1-ої інстанції.

Керуючись ч.1 ст. 195, ст.196, п.2 ч.1. ст.198, 201, ч.2 ст. 205,ст. 206,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково , а постанову Київського районного суду м. Одеси від 14.08.2017 року змінити , виключивши з мотивувальної частини положення , що оскаржуване розпорядження, прийняте у межах повноважень, наданих відповідачу діючим законодавством України.

В іншій частині постанову Київського районного суду м. Одеси від 14.08.2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя - доповідач О.О.Кравець

Судді: С.Д.Домусчі

ОСОБА_3