Справа № 826/14270/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 листопада 2017 року № 826/14270/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Бояринцевої М.А., суддів Васильченко І.П., Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про встановлення відсутності повноважень Державної архітектурно-будівельної інспекції України на повторне звернення у червні 2016 року до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про зобов'язання знесення самочинного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме звернення визнати протиправним.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, який ухвалою суду було залишено без змін, а в подальшому повернуто, проте Державна архітектурно-будівельна інспекція України повторно звернулася до суду із тим самим позовом в порушення абзацу 3 частини четвертої статті 183-6 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатом розгляду якого прийнято рішення, яким вимоги задоволено повністю. Позивач зазначає, що Державною архітектурно-будівельною інспекцією України введено в оману суд, чим порушено права позивача як власника об'єкта забудови.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на невірне тлумачення позивачем норми Кодексу адміністративного судочинства України та вказав, що норма розповсюджується лише на здійснення державного нагляду (контролю) тільки у сфері господарської діяльності, а позивач не є суб'єктом господарювання, а до повноважень відповідача входить виявляти порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, тому позов було подано в межах компетенції відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача надала свої пояснення та підтримала позицію відповідача.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.05.2016 року Харківським окружним адміністративним судом у справі № 820/2463/16 прийнято ухвалу про залишення позовної заяви Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зобов'язання ОСОБИ 1 знести самочинно збудований об'єкт будівництва по АДРЕСА_1 без руху. 02.06.2016 року Харківським окружним адміністративним судом винесено ухвалу про повернення позовної заяви на підставі п.1 ч. 3 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Сторони визнають, що ОСОБА 1 за вказаними ухвалами суду є ОСОБА_1

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.08.2016 року у справі № 820/3183/16 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про зобов'язання знесення самочинного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 року постанову суду першої інстанції у справі № 820/3183/16 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено повністю.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Кодексом адміністративного судочинства України визначено юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно до частини третьої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно положень пунктів 8, 9 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду; відповідач - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до статті 13 Закону України від 20.05.1999 № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) до уповноважених органів містобудування та архітектури належать, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України» Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері архітектури та наділений повноваженнями проводити претензійно-позовну роботу, звертатися до суду з позовами щодо захисту своїх прав та законних інтересів; видавати у визначених законодавством випадках обов'язкові до виконання приписи; складати акти перевірок у сфері містобудівної діяльності; вносити замовникам пропозиції щодо припинення фінансування будівництва об'єктів на період до усунення виявлених у результаті архітектурно-будівельного контролю порушень тощо.

Підсумовуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що право Державної архітектурно-будівельної інспекції України звернутися до суду з позовом не може бути обмеженим.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання відсутності повноважень відповідача на повторне звернення до суду в силу положень норм Кодексу адміністративного судочинства України та само звернення до суду не можуть бути визнані протиправними (відсутніми).

З приводу посилання позивача на статтю 183-6 Кодексу адміністративного судочинства України, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Статтею 183-6 Кодексу визначено особливості провадження у справах щодо підтвердження обґрунтованості вжиття суб'єктами владних повноважень заходів реагування під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Провадження у справах щодо підтвердження обґрунтованості вжиття суб'єктами владних повноважень заходів реагування на виявлені під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності порушення вимог законодавства у разі, якщо необхідність такого підтвердження передбачена законом, здійснюється на підставі адміністративного позову суб'єкта владних повноважень, яким ужито відповідних заходів реагування.

Адміністративний позов подається суб'єктом владних повноважень до окружного адміністративного суду не пізніше наступного дня з дня видання (прийняття) відповідного розпорядчого документа про вжиття заходів реагування, обґрунтованість яких підлягає підтвердженню судом.

Позовна заява має відповідати вимогам, установленим статтею 106 цього Кодексу. У разі якщо порушення, яке стало підставою для вжиття заходів реагування, було виявлено відповідним суб'єктом владних повноважень під час проведення перевірки, до позовної заяви додаються копії документів, що підтверджують дотримання процедури проведення цієї перевірки.

У разі невідповідності поданої заяви вимогам частини третьої цієї статті суд у день подання позовної заяви повідомляє позивача про таку невідповідність та встановлює строк не більше двох днів для усунення недоліків. Якщо позивач усунув недоліки в установлений судом строк, позовна заява вважається поданою в день, коли зазначені недоліки було усунуто.

Невиконання вимог суду про усунення недоліків у встановлений строк тягне за собою повернення позивачу позовної заяви та доданих до неї документів.

Повернення позовної заяви унеможливлює повторне звернення з тим самим позовом.

Ухвала суду про повернення позовної заяви може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом двох днів з дня її постановлення.

Як вбачається з матеріалів справи, Державна архітектурно-будівельна інспекція України у травні 2016 року звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із вимогами про зобов'язання ОСОБА_1 вчинити певні дії, а саме: знести самочинно збудований об'єкт.

Після повернення позовної заяви згідно статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України, у серпні 2016 року судом прийнято рішення по суті за тим самим позовом з посиланням на статтю 183-6 Кодексу адміністративного судочинства України в частині повідомлення сторін про судове засідання та неявку до суду.

Зазначені питання є питаннями процесуального характеру, які вирішує суд під час здійснення правосуддя при розгляді конкретної адміністративної справи.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з постанови Харківського апеляційного адміністративного суду під час перегляду постанови суду першої інстанції у справі № 820/3183/16 питання невірного застосування судом норм процесуального права не вирішувалось та такий факт не встановлено, рішення суду скасовано у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема,:

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу (стаття 202 Кодексу).

Виходячи з наведеного суд зазначає, що питання звернення до суду із порушеннями вирішується під час розгляду конкретної справи судом першої інстанції, а в подальшому судом апеляційної інстанції і належить до виключної компетенції суду, який розглядав справу. Питання щодо визнання протиправним права повторного звернення до суду в порядку статті 183-6 Кодексу адміністративного судочинства України іншим судом розглянуто бути не може.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача, що стаття 183-6 Кодексу адміністративного судочинства України регулює процесуальні питання по відношенню до суб'єктів господарювання, а не по відношенню до фізичних осіб, оскільки Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України передбачено, що інспекція здійснює в межах своїх повноважень державний контроль за дотриманням: юридичними і фізичними особами державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт, перепланування та реконструкції (дообладнання) житлового фонду, будівель громадського призначення, елементів упорядження територій для задоволення потреб осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення тощо і інспекція звернулась з позовом до ОСОБА_1 як до фізичної особи. Доказів протилежного суду не пред'явлено.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов є необгрунтованим та визнається судом таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками

Головуючий М.А. Бояринцева

Судді І.П. Васильченко

Н.Г. Вєкуа