Справа № 809/1464/17
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2017 р. Справа № 809/1464/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шумея М.В.,

секретаря секретарого засідання - ОСОБА_1,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення №№ РВ-017,РВ-017 від 25.10.2017,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішеннь №№ РВ-017,РВ-017 від 25.10.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державним кадастровим реєстратором відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_3, в порушення вимог чинного законодавства прийняті рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, щодо земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у зв"язку з тим, що на думку відповідача не погоджено межі земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Вважає рішення №№ РВ-017, РВ-017 від 25.10.2017 - незаконними та необгрунтованими.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснив, що позивач звернувся до відповідача із заявами про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки № 1 площею 0,0358 га, земельної ділянки №2 площею 0,0847 га, розташованих по вул. Шевченка, 34, с.Глибівка, Богородчанського району, Івано-Франківської області., які відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2008 року та витягу з Державного реєстру речових прав на реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 03.12.2016 року, є його спадковим майном. Однак, згідно рішень №№ РВ-017, РВ-017 від 25.10.2017 року відповідачем відмовлено у задоволенні заяв з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: п.3 ч.6 ст.24 Закону України "Про державний земельний кадастр" (невідповідність поданих документів вимогам законодавства), п.й ст.55 Закону України "Про землеустрій" та ст.198 Земельного кодексу України п.б (не погоджено межі земельної ділянки з суміжними вкладниками та землекористувачами). Зазначив, що вказані рішення, на його думку, є протиправними, оскільки, як вбачається з акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 22.05.2017, суміжні землекористувачі ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10 та ОСОБА_11 погодили межі земельної ділянки. Крім того звернув увагу суду, що представник Глибівської сільської ради не зявився на процедуру проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі, хоча була належним чином повідомлена про час проведення даних робіт. За таких обставин просив вищезгадані рішення відповідача визнати протиправними та скасувати.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з мотивів, викладених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що 12.10.2017 року позивач звернувся із заявами про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. За результатами розгляду даних заяв ним були прийняті рішення №№ РВ-017, РВ-017 від 25.10.2017 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: п.3 ч.6 ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" (невідповідність поданих документів вимогам законодавства), п.й ст. 55 Закону України "Про землеустрій" та ст.198 Земельного кодексу України п.б., так як межі земельної ділянки не були погоджені з Глибівською сільською радою. Також зазначив що, Глибівською сільською радою передано до відділу у Богородчанському районі рішення Богородчансьвого районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 року по справі №338/7/17, а також ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.05.2017 року по справі №338/7/17, та рішення Глибівської сільської ради від 15.09.2011 року №78-8/2011 року Про занесення земель померлих громадян в землі запасу, де в списку померлих громадян є ОСОБА_12. Вважає, що визначена загальна площа земельних ділянок в Технічній документації для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,1205 га не відповідає різниці площі відповідного рішення Глибівської сільської ради від 15.09.2011 року №78-8/2011 0,43 га занесеної земель померлих громадян в землі запасу з площею в рішенні Глибівської сільської ради від 29.12.1993 року 0,47 га. Тому у задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до архівного витягу з протоколу одинадцятої сесії Глибівської сільської ради від 24.12.1997 року ОСОБА_13 матері позивача, зазначеній у списку осіб, які подали заяву на приватизацію присадибних ділянок, передано у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлових будинків та господарських споруд та для ведення підсобного господарства.

Судом встановлено, що 12.10.2017 року ОСОБА_4, як спадкоємець ОСОБА_13, звернувся із заявами до Державного кадастрового реєстратора відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, а саме: земельної ділянки №1 площею 0,0358 га та земельної ділянки № 2 площею 0,0847 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованих за адресою: вул. Шевченка 34, с. Глибівка, Богородчанського району, Івано-Франківської області.

В судовому засіданні встановлено, що 25.10.2017 року відповідач за результатами розгляду даних заяв прийняв рішення №№ РВ-017, РВ-017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (а.с. 6-7).

Підставою для прийняття даних рішень був висновок відповідача про невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: п.3 ч.6 ст. 4 Закону України "Про державний земельний кадастр" (невідповідність поданих документів вимогам законодавства), п.й ст. 55 Про землеустрій та ст.198 Земельного кодексу України п.б., так як межі земельної ділянки не були погоджені з Глибівською сільською радою. Глибівською сільською радою передано до відділу у Богородчанському районі рішення Богородчансьвого районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 року по справі №338/7/17, а також ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.05.2017 року по справі №338/7/17, та рішення Глибівської сільської ради від 15.09.2011 року №78-8/2011 року Про занесення земель померлих громадян в землі запасу, де в списку померлих громадян є ОСОБА_12. Визначена загальна площа земельних ділянок в Технічній документації для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,1205 га не відповідає різниці площі відповідно рішення Глибівської сільської ради від 15.09.2011 року №78-8/2011 0,43 га занесеної земель померлих громадян в землі запасу з площею в рішенні Глибівської сільської ради від 29.12.1993 року 0,47 га.

Суд не погоджується з правомірністю прийнятого рішення з огляду на нижчевикладене.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року за №3613-VI (надалі Закон №3613-VI), який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

Порядок державної реєстрації земельної ділянки визначено статтею 24 Закону №3613-VI.

Відповідно до даної норми для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

При цьому суд залишає без уваги посилання відповідача на відсутність погодження межі земельної ділянки суміжним землекористувачем Глибівською сільською радою з огляду на зазначене.

Так, як вбачається з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії повідомлення ТОВ НВП «ГІС» за №1-1/06 від 11.05.2017 року, Глибівська сільська рада своєчасно повідомлена про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі. Дане повідомлення отримане адресатом 15.05.2017 року (а.с. 90, 91).

Відповідно до п.3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 за №376, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Як вбачається з системного аналізу вищевказаної норми, незявлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок не є підставою для відкладення здійснення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі, за умови їх належного повідомлення про дату і час проведення робіт.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що виконавцем робіт правомірно закріплено межовими знаками межі земельної ділянки в натурі за відсутності Глибівської сільської ради та складено акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 22.05.2017 року, в якому зазначена дана обставина (а.с.8).

Не вважає суд і правомірною підставою для прийняття відповідачем оскарженого рішення факт відсутності у ОСОБА_4 права власності на дану земельну ділянку з огляду на наступне.

Так судом встановлено, що відповідно архівного витягу з протоколу одинадцятої сесії Глибівської сільської ради від 24.12.1997 року земельні ділянки для обслуговування житлових будинків і господарських споруд та для ведення підсобного господарства передано у приватну власність громадянам, перелік яких зазначено в доданому до рішення списку, та ОСОБА_13 мати позивача, міститься у списку осіб, які подали заяву на приватизацію присадибних ділянок.

Згідно з заповітом, посвідченого секретарем виконкому Глибівської сільської ради від 07.03.2000 за №16, все спадкове майно ОСОБА_13 заповідає своєму сину ОСОБА_4 (а.с.51).

Водночас відповідно до положень ст.1218 ЦКУ до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тобто в тому числі і майнові права, а саме: право користуватися земельною ділянкою наданою спадкодавцю відповідно до рішення органу місцевого самоврядування.

При цьому відповідно до пункту 1 перехідних положень Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15/92 "Про приватизацію земельних ділянок" було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Статтею шостою цього ж Декрету було зупинено дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Однак дія цих статей Земельного кодексу (в редакції 1992 року) зупинялася лише для громадян України при передачі їм безоплатно у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених цим Кодексом. Отже, якщо у громадянина була у користуванні земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва і рішенням місцевої ради така земельна ділянка була передана йому у приватну власність, то з дня прийняття цього рішення радою у такого громадянина вже по-суті виникло право власності на земельну ділянку. І якщо такий громадянин помер, не отримавши державного акта на право власності на земельну ділянку, його спадкоємці мають право виготовити державний акт вже на своє ім'я, як правонаступники в даних правовідносинах.

Водночас відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому принцип обґрунтованості прийняття рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Однак в порушення даної вимоги закону, на переконання суду, оскаржувані рішення не містять належної мотивації, посилань на порушення, які стали підставою для їх прийняття, а зазначено виключно посилання на положення нормативно-правового акта.

Отже, позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2017 року позивача звільнено від сплати судового збору, тому судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_3 за №№РВ-017,РВ-017 від 25.10.2017.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (код 39767437) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір за дану справу в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Шумей М.В.

Постанова складена в повному обсязі 17.11.2017.