Справа № 804/6517/17
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2017 р. Справа № 804/6517/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління МВС України в Дніпропетровській області в особі голови ліквідаційної комісії про стягнення заборгованості, -
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Представником відповідача надано до суду письмові заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що договір, який був укладений між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, ОСОБА_2 та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області, був укладений на момент дії закону який втратив чинність, а тому підстави для відшкодування витрат, повязаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі відсутні. Також зазначив, що витрати не обґрунтовані належними доказами, оскільки відсутні підтвердження, що вказані витрати неслись відповідачем.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явися. Представником третьої особи надано до суду письмові пояснення, в яких посив позовні вимоги Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ задовольнити та розглянути справу за її відсутності.
За викладених обставин, враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, та за відсутності потреби у виклику свідків та проведенні судових експертиз, у відповідності до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без участі сторін в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що згідно з наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі - ДДУВС) від 01.08.2012 року № 98 о/с ОСОБА_2 був зарахований курсантом на денну форму навчання за державним замовленням до ДДУВС, з присвоєнням йому спеціального звання «рядовий міліції».
01.08.2012 року на виконання вимог статті 18 Закону України Про міліцію (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) та наказу МВС України від 14.05.2007 року №150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» між відповідачем, ДДУВС та ГУМВС України в Дніпропетровській області був укладений адміністративний договір № 1643 про навчання ОСОБА_2 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ.
Згідно із наказом ДДУВС від 29.05.2015 року № 235, відповідач успішно закінчив Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, отримав диплом бакалавра та був направлений до ОВС.
На підставі наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 218 о/с від 30.05.2015 року відповідач, як випускник ДДУВС, був призначений на посаду оперуповноваженого (за рахунок посади старшого оперуповноваженого) сектора карного розшуку Кіровського районного відділу Дніпропетровського міського управління.
Відповідно до наказу ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області від 09.12.2016 року № 352 о/с ОСОБА_2 переміщено на посаду оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Дніпровського відділу поліції.
Згідно із наказом ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області від 15.05.2017 року № 161 о/с Відповідач був звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Пунктом 2.3.6. договору передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у пункті 3 договору, відповідач зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до пункту 3.2 договорів підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України.
Враховуючи те, що відповідач звільнився з ОВС за власним бажанням до закінчення трирічного терміну після завершення навчання, але не відшкодував витрати на навчання в ДДУВС у добровільному порядку, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даним позовом.
Згідно із статтею 9 Закону України «Про міліцію» (який діяв станом на час укладання договору про навчання відповідача, призначення його на посаду), на курсантів, слухачів, адюнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обовязки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію», підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідна норма міститься і у ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію», який вступив в силу з 07.11.2015 року та діє на момент розгляду справи судом.
Порядком відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261, визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу чи у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Пунктом 3 порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Вказана довідка направлялась відповідачу, однак доказів відшкодування витрат до суду не надано.
Порядок розрахунку витрат установлює Міністерство внутрішніх справ України разом з Міністерством фінансів України. Згідно з пунктом 3 Порядку, витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України, та особою.
Відповідно до частини 1 пункту 6 Порядку, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх здійснюється в судовому порядку.
Суд не приймає до уваги письмові заперечення відповідача, оскільки жодних вмотивованих пояснень та належних доказів на підтвердження своєї правоовї позиції, відповідачем не надано, а втрата чинності закону, який діяв на момент укладання договору між ОСОБА_2, ДДУВС та ГУМВС України в Дніпропетровській області не передбачає звільнення відповідача від сплати вказаних витрат.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем - суб'єктом владних повноважень була доведена правомірність та обґрунтованість підстав стягнення з відповідача суми витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ, натомість відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати означеної суми боргу на момент розгляду справи.
Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача судового збору на користь Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, суд виходить із того, що згідно положень частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.
Таким чином, на день розгляду справи судом, чинне законодавство містить заборону на стягнення з відповідача здійснених судових витрат суб'єктом владних повноважень, будь-який інший порядок повернення суб'єкту владних повноважень здійснених судових витрат законодавством не передбачений.
Оскільки суд при вирішенні вимог, заявлених у позовних заявах та клопотаннях, керується виключно нормами та вимогами, встановленими в нормативних актах, суд не може без наявності відповідної норми перебирати на себе функції законодавчого органу, та в даному випадку встановлювати порядок повернення здійснених судових витрат суб'єкту владних повноважень, що може бути визначено виключно законами України.
З огляду на все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління МВС України в Дніпропетровській області в особі голови ліквідаційної комісії про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню судом.
Керуючись ст. ст. 94, 158 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління МВС України в Дніпропетровській області в особі голови ліквідаційної комісії про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1