Справа № 826/17392/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" листопада 2017 р. м. Київ К/800/20369/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Гончар Л.Я.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження

заяву ОСОБА_2 про відмову від позову

у справі № 826/17392/15

за позовом ОСОБА_2

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») Славкіної М.А., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила визнати протиправною бездіяльність та зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А. включити позивача до переліку вкладників та до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «ВіЕйБі Банк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором банківського вкладу № 710569/2013 від 27 грудня 2013 року та Договором банківського вкладу № 805433/2014 від 06 червня 2014 року, право вимоги на які було відступлено на користь ОСОБА_2 на підставі Договору про відступлення права вимоги від 27 жовтня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 27 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представників, що з'явились, в частині порушеного питання, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, зокрема, що 27 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договір банківського вкладу «Новорічний подарунок VIP. «Квартальний» № 710569/2013, відповідно до умов якого ОСОБА_4 розміщено в банку строковий вклад в розмірі 70000 доларів США, на строк 13 місяців з дня укладення договору.

12 лютого 2014 року ОСОБА_4 здійснив грошовий вклад на свій рахунок в розмірі 3000 доларів США відповідно до квитанції № 595719, а 31 березня 2014 року згідно з меморіального ордеру № 1621529 він перерахував грошові кошти на власний рахунок в сумі 2089 доларів США.

06 червня 2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договір банківського вкладу «Марафон лояльності максимум доходу ЕПС» № 805433/2014 із щомісячною виплатою процентів, відповідно до якого ним розміщено в банку строковий вклад в розмірі 18000 доларів США, на строк 13 місяців з дня укладення договору.

04 серпня 2014 року згідно з меморіального ордеру № 127652 ОСОБА_4 перерахував грошові кошти на власний рахунок в рамках договору № 805433/2014 в сумі 15000 доларів США.

27 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивачу було передано право вимоги до Банку щодо повернення частини вкладів за договором № 710569/2013 від 27 грудня 2013 року в сумі 6954,75 доларів США та за договором № 805433/2014 від 06 червня 2014 року в сумі 6080,87 доларів США.

16 травня 2015 року позивач звернулася до ПАТ «ВіЕйБі Банк» із заявою про повернення частини вкладів за вказаними договорами.

Листом від 21 лютого 2015 року № 15-20600 відповідачем повідомлено позивача про відсутність підстав для включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності правових підстав для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «ВіЕйБі Банк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Такий висновок судів ґрунтується на тому, що позивач не є вкладником в розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Як встановлено судами, свої вимоги до ПАТ «ВіЕй Банк» позивач обґрунтовує наявністю договору від 27 жовтня 2014 року з ОСОБА_4 про відступлення права вимоги, за яким останній передав позивачу своє право вимоги на частини вкладів, розміщених в ПАТ «ВіЕй Банк» на умовах двох договорів банківського вкладу: № 710569/2013 від 27 грудня 2013 року в сумі 6954,75 доларів США та № 805433/2014 від 06 червня 2014 року в сумі 6080,87 доларів США.

Однак укладення договору відступлення права вимоги не змінює статусу сторін у первинному договорі у відносинах з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Відтак, суди дійшли правильного висновку, що оскільки договори банківського вкладу з ПАТ «ВіЕй Банк» уклав з ОСОБА_4, то саме він і є вкладником цього банку в розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак тільки він має право на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в той же час позивач ОСОБА_2 таких прав не має.

Між тим, 27 вересня 2017 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла заява за її підписом про відмову від позову, в якій заявник просить прийняти відмову від позову та закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 КАС України крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право відмовитися від адміністративного позову в будь-який час до закінчення судового розгляду. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову й у суді касаційної інстанції до закінчення касаційного розгляду.

Згідно зі ст. 219 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення касаційного розгляду.

У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд касаційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.

За змістом ст. 112 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково.

Про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.

Суд не приймає відмови від адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача чи відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Згідно зі ст. 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції визнає законні судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що втратили законну силу, і закриває провадження у справі, якщо після їх ухвалення виникли обставини, які є підставою для закриття провадження у справі, та ці судові рішення ще не виконані.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Беручи до уваги ту обставину, що позивач скористався, наданим йому статтями 51, 219 КАС України правом відмовитися від адміністративного позову у суді касаційної інстанції до закінчення касаційного розгляду справи, такі дії позивача не суперечать закону та не порушують чиїх-небудь прав, свобод чи інтересів, суд касаційної інстанції не вбачає перешкод для прийняття відмови позивача від адміністративного позову та закриття у зв'язку з цим провадження у справі відповідно до ст. 112 КАС України.

Керуючись ст.ст. 112, 157, 219, 222, 228 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року визнати такими, що втратили законну силу.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: