Справа № 180/1140/17
Суддя: Нанічкіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем Ганоченко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до міського голови м.Марганець Дніпропетровської області ОСОБА_2, заступника міського голови м.Марганець Дніпропетровської області ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії міського голови м.Марганець ОСОБА_2 (далі міський голова) та заступника міського голови м.Марганець ОСОБА_3 (далі заступник міського голови) щодо відмови ОСОБА_1 представляти інтереси ОСОБА_4 в органах виконавчої влади Марганецької міської ради Дніпропетровської області на підставі довіреності, зареєстрованої в реєстрі приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 09.08.2014 року за № 1312; зобовязати міського голову ОСОБА_2 та заступника міського голови ОСОБА_3 визнати право ОСОБА_1 представляти інтереси ОСОБА_4 в органах виконавчої влади Марганецької міської ради Дніпропетровської області на підставі вказаної довіреності; зобовязати міського голову ОСОБА_2 повторно обґрунтовано розглянути звернення ОСОБА_1Г від 17.08.2016 року щодо права ОСОБА_4 на отримання матеріальної допомоги на встановлення індивідуального опалення; стягнути солідарно з міського голови ОСОБА_2 та заступника міського голови ОСОБА_3 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він тричі: 17.08.2016 року, 10.10.2016 року та 02.02.2017 року звертався до міського голови ОСОБА_2 із заявами в інтересах ОСОБА_4 з питань отримання одноразової матеріальної допомоги з міського бюджету для встановлення індивідуального опалення.

Листом від 02.02.2017 року міський голова повідомила йому, що довіреністю від гр.ОСОБА_4 не надано право ОСОБА_1 представляти її інтереси з питання отримання матеріальної допомоги».

Такуж відповідь він отримав 07.02.2017 року від заступника міського голови ОСОБА_3 на особистому прийомі.

Дії міського голови ОСОБА_2 та заступника міського голови ОСОБА_3 щодо відмови йому представляти інтереси ОСОБА_4 на підставі належної довіреності вважає незаконними і такими, що завдали йому моральної шкоди. Байдужість міського голови та його заступника щодо справедливого розгляду неодноразових звернень призвела до того, що у нього 21.02.2017 року стався сильний головний біль, потім виник гіпертонічний криз, в результаті чого його було госпіталізовано до лікарні, де він перебував до 10.03.2017 року. Розмір завданої моральної шкоди оцінює у 1000 гривень.

Міський голова ОСОБА_2 позов не визнала і надала заперечення, в якому зазначила, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, і просила відмовити у його задоволенні. В запереченні зазначено, що рішенням міської ради №575-17/VII від 07 листопада 2016 року затверджено положення про комісію з визначення громадян, які мають право на отримання одноразової матеріальної допомоги з міського бюджету для встановлення індивідуального опалення та Порядок з визначення громадян, які мають право на отримання одноразової матеріальної допомоги з міського бюджету для встановлення індивідуального опалення. Згідно Положення про комісію з визначення громадян, які мають право на отримання одноразової матеріальної допомоги з міського бюджету для встановлення індивідуального опалення, основним завданням Комісії є визначення громадян, які мають право на отримання одноразової матеріальної допомоги з міського бюджету для встановлення індивідуального опалення та розмір цієї одноразової матеріальної допомоги. Відповідне рішення Комісії приймається колегіально.

На підтвердження повноважень на вчинення дій від імені ОСОБА_4 позивачем надано довіреність НАВ 604828 від 09.08.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, з якої не вбачається, що ОСОБА_1 наділений повноваженнями на вчинення дій від імені ОСОБА_4 щодо розпорядження квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивач за даною довіреністю не має необхідного обсягу повноважень і не містить в собі волевиявлення ОСОБА_4 щодо вчинення дій, направлених на розпорядження зазначеною квартирою. Тому міського голову та заступника міського голови не може бути зобовязано визнати право ОСОБА_1 представляти інтереси ОСОБА_4 в органах виконавчої вади Марганенцької міської ради на підставі вищевказаної довіреності, оскільки зазначена довіреність обмежується вирішенням питань щодо оформлення спадкових прав.

Суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з такого.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України.

Відповідно до п.1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Стаття 71 КАС України передбачає обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Розглянувши подані документи та матеріали, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.08.2016 року та 10.10.2016 року ОСОБА_1 звертався до міського голови ОСОБА_2 із заявами в інтересах ОСОБА_4 з питання отримання одноразової матеріальної допомоги з міського бюджету для встановлення індивідуального опалення (а.с.3, 5).

Для підтвердження своїх повноважень щодо представництва інтересів ОСОБА_4 ОСОБА_1 надав довіреність від 09 серпня 2014 року, серії НАВ 604828, посвідчену приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстровану в реєстрі за №1312.

Однак, заяви ОСОБА_1 на отримання одноразової матеріальної допомоги з міського бюджету для встановлення індивідуального опалення не розглядалися з тих підстав, що довіреністю від ОСОБА_4 не передбачено надання ОСОБА_1 права представляти її інтереси з питання отримання матеріальної допомоги (а.с.8, 9).

Відповідно до ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч.1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Отже, довіреність є правочином, відповідно до якого представник приймає на себе зобовязання вчиняти правочини від імені особи, яку він представляє.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст.202 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обовязок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обовязку щодо першої сторони.

У ст.627 ЦК України зазначається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК).

09 серпня 2014 року ОСОБА_4 підписано довіреність, якою вона уповноважує громадянина ОСОБА_1 представляти її інтереси в будь-яких установах, органах, підприємствах, організаціях незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості з питань отримання всіх необхідних документів щодо оформлення її спадкових справ, без права отримання свідоцтва про право на спадщину на її імя, на майно, що залишилося після смерті її матері ОСОБА_6, яка померла 17 червня 2013 року, останнє місце проживання якої було: АДРЕСА_2 (а.с.2).

Для цього ОСОБА_1 надається право: подавати від імені ОСОБА_4 довідки та інші документи, включаючи заяви, необхідні для вирішення питань, про які йдеться у цій довіреності; одержувати довідки, будь-які інші документи (в тому числі дублікати) від компетентних органів в разі виникнення такої потреби; розписуватися за неї в отриманні документів, які видаються, подаються, складаються, оформлюються у звязку з цією довіреністю, здійснювати оплату наданих послуг; виконувати будь-які інші дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень, які б мала вона вчиняти при особистому вирішенні зазначених вище питань, та які будуть необхідними і доцільними для правильного ведення її справ.

Отже, вказаною довіреністю конкретизовано питання, по яких ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_1 представляти її інтереси, а саме: з питання отримання всіх необхідних документів щодо оформлення спадкових прав. Зокрема, довіреністю надано ОСОБА_1 право подавати від імені ОСОБА_4 заяви, необхідні для вирішення саме питання отримання всіх необхідних документів щодо оформлення спадкових прав.

Таким чином, права ОСОБА_1 чітко визначені і обмежені питанням отримання документів по оформлення спадкових прав, крім права отримання свідоцтва про право на спадщину.

Звертаючись із заявами з питань надання ОСОБА_4 матеріальної допомоги з міського бюджету для встановлення індивідуального опалення, на підставі довіреності від 09 серпня 2014 року, ОСОБА_1 перевищив свої повноваження, а, отже, йому правомірно відмовлено в розгляді його заяв.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В результаті оцінки доводів позивача і відповідача та наданих ними доказів суд приходить до висновку, що дії міського голови ОСОБА_2 та заступника міського голови ОСОБА_3 щодо відмови ОСОБА_1 представляти інтереси ОСОБА_4 в органах виконавчої влади Марганецької міської ради Дніпропетровської області на підставі довіреності, зареєстрованої 09.08.2014 року в реєстрі №1312 приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 є правомірними. Тому вважає за необхідне відмовити позивачу в цій частині позовних вимог.

Також, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у зобовязанні відповідачів визнати право ОСОБА_1 представляти інтереси ОСОБА_4 на підставі довіреності від 09 серпня 2014 року з тих підстав, що відповідно до ст.6 ЦК України волевиявлення ОСОБА_4 в укладенні договору та у визначенні умов договору є вільним. Суд не вправі наділяти особу правом на вчинення будь-яких інших дій, не зазначених в договорі, зокрема, в довіреності, оскільки це є порушенням свободи договору однієї з основних засад цивільного законодавства.

Також, суд не вправі зобовязати відповідачів повторно обґрунтовано розглянути звернення ОСОБА_1 від 17.08.2016 року щодо права ОСОБА_4 на отримання матеріальної допомоги на встановлення індивідуального опалення, оскільки позивач не довів того, що при зверненні до міського голови із заявами, ним надані всі необхідні та належним чином оформленні документи.

Вимога ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями міського голови та заступника міського голови, є похідною від інших вимог і задоволенню не підлягає, у звязку з відмовою у задоволенні інших вимог позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.11, 71, 128, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до міського голови м.Марганець Дніпропетровської області ОСОБА_2, заступника міського голови м.Марганець Дніпропетровської області ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Н. М. Нанічкіна