Справа № 810/3679/17
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2017 року № 810/3679/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О.,

при секретарі судового засідання Мкртчян Н.Ц.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Спільної Агропромислової Фірми "Інбудгаз" до відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області про визнання протиправними дії та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Спільна Агропромислова фірма «Інгазбуд» (далі Позивач) з позовною заявою проти Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби (далі Відповідач), - про скасування постанов державного виконавця.

Зміст позову складають позовні вимоги:

- визнати протиправними дії Відповідача щодо примусового виконання проваджень №35863177 та №35863165;

- визнати протиправними та скасувати постанов Відповідача про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.12.2012 виконавчого провадження №20265587 та виконавчого провадження №20265619 (далі оскаржувані постанови).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в силу статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» Відповідач не мав право на стягнення з Позивача виконавчого збору, оскільки не вчиняв дії по стягненню основного боргу, а також тим, що оскаржувані постанови не надсилались Позивачу в строк передбачений чинним законодавством.

Відповідач проти позову заперечив. В судовому засіданні подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з пропуском Позивачем строку на звернення до адміністративного суду. Клопотання обґрунтовував тим, що Позивачу було відомо про існування оскаржуваних постанов та він мав можливість ознайомлюватись з ними з часу їх винесення.

Позивач проти заявленого клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з пропуском строку заперечував, вважає строк звернення до суду не пропущеним, оскільки відповідачем не було надіслано оскаржуваних постанов в порядку та строки, визначених законодавством про виконавче провадження.

Також Відповідач подав до суду заперечення по суті адміністративного позову, які обґрунтовує тим, що відповідно до законодавства про виконавче провадження, яке підлягає застосуванню щодо спору у даній справі, а саме ст.25 та 28 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент винесення оскаржуваних постанов, - Відповідач вчинив правомірно вчиняючи дії по стягненню виконавчого збору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

25.01.2010 Господарським судом Київської області було видано наказ №19/334-09 про стягнення з Позивача боргу у розмірі 804654,31 грн.

22.02.2010 Господарським судом Київської області було видано наказ №10/346-09 про стягнення з Позивача боргу у розмірі 254 664,41 грн.

За вищезазначеними наказами Господарського суду Київської області Відповідачем були відкриті виконавчі провадження.

З листа Відповідача від 22.03.2013 №13516 слідує, що 29.12.2012 Відповідачем було винесено постанови про закінчення примусового виконання наказів Господарського суду Київської області №19/334-09 та №10/346-09 на підставі ухвали вищезазначеного суду про затвердження мирової угоди на стадії банкрутства та припинення провадження по справі про банкрутство №Б24/120-11.

Разом з тим, 29.12.2012 Відповідачем по справі було винесено оскаржувані постанови, за якими останнім було відкрито виконавчі провадження по стягненню виконавчого збору з Позивача у розмірі 80 456,43 грн. (ВП №20265587) та 25 466,44 грн. (ВП №20265619).

Відповідачем по справі не доведено в судовому засіданні, що оскаржувані постанови були надіслані в порядку та строки, визначені законодавством. Тому суд, відхиляє клопотання Відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з пропуском строку на звернення до адміністративного суду, визнаючи за Позивачем право на оскарження правомірності вищезазначених постанов Відповідача від 29.12.2012 та обовязок суду оцінити докази Позивача з приводу правомірності постанов, зазначає наступне.

Позивач вказує на те, що оскаржувані постанови є неправомірними, оскільки винесені у звязку з боргом, який не був стягнутий відповідачем у звязку з укладенням на стадії виконання мирової угоди.

Суд відхиляє такі доводи Позивача, зазначаючи наступне.

Предметом оскарження в даній справі є постанови, винесені відповідачем в грудні 2012 року. Відповідно, належним законодавством яке підлягає застосуванню для вирішення спору є законодавство чинне на момент прийняття оскаржуваних постанов. Таким є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XІV в редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI та з врахуванням змін від 2.10.2012.

Ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 визначено перелік підстав закінчення виконавчого провадження. Так зазначеною статтею визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Таким чином укладення мирової угоди, зокрема і на стадії виконання судового рішення, - є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.7 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999,- разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

З вищезазначеного суд висновує, що законодавством, яке підлягає застосуванню при вирішенні питання щодо правомірності оскаржуваних постанов чітко визначено право відповідача стягувати виконавчий збір.

При цьому суд звертає увагу, що Позивачем оспорюється саме право Відповідача стягувати виконавчий збір після укладення мирової угоди, а не сума такого виконавчого збору.

Суд спростовує твердження Позивача, щодо належності застосування до спірних правовідносин норми ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999. Тлумачення цієї норми Позивачем, запропоноване в тексті позовної заяви, не має обєктивного характеру та не підтверджено змістом ст.27 в цілому.

Зазначена норма ч.3 ст.27 не містить прямої вказівки на обовязкові умови стягнення виконавчого збору, а лише передбачає звільнення боржника у виконавчому провадженні від сплати виконавчого збору у разі підтвердженого документально добровільного виконання.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 13 листопада 2017 р.