Справа № 805/3440/17-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 р. Справа №805/3440/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:11:39

Донецький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Христофорова А.Б.,

при секретарі Кульматицькій В.М.,

за участю:

представника позивача Вакарчук К.А.,

представника відповідача Єліна І.К., Житкова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Охорона" про стягнення адміністративно - господарських санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2017 року Донецьке обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Приватного підприємства "Охорона" про стягнення адміністративно - господарських санкцій, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач має середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу відповідача 15 осіб, таким чином мав працевлаштувати 1 особу з інвалідністю, однак, фактично у 2016 році працювало 0 осіб з інвалідністю, що є порушенням статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", за порушення зазначених вимог нарахована сума адміністративно-господарських санкцій 28 540,00 грн, та пені за несвоєчасну сплату адміністартивно-господарських санкцій у сумі 1 952,82 грн.

Відповідач надав заперечення на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначив, що у зв'язку з особливістю здійснення господарської діяльності, а саме з надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян, є неможливим працевлаштування інвалідів у штат підприємства, крім того, бухгалтер, який подав звіт здійснив помилку у зазначені кількості робочих місць для інвалідів, оскільки ним не була врахована специфіка підприємства. Враховуючи зазначене вважає безпідставним застосування адміністративно-господарських санкцій, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник позивача у судовому засідання навів доводи аналогічні зазначеним у позові, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог мотивуючи обставинами викладеними у заперечені на адміністративний позов, просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, Донецьке обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів, є суб`єктом владних повноважень, та згідно ст. 48 КАС України має адміністративну процесуальну правосуб'єктність.

Відповідач, Приватне підприємство "Охорона" (, проспект Перемоги, буд. 71 А,м. Добропілля, Донецька область, 85000) пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації та згідно ст. 48 КАС України має адміністративну процесуальну правосуб'єктність.

Судом встановлено, що Приватним підприємством "Охорона" був наданий Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, відповідно до якого вбачається, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 15 осіб, та повинна бути працевлаштована 1 особа з інвалідністю, однак осіб з інвалідністю у 2016 році не працевлаштовано.

Оскільки осіб з інвалідністю працевлаштовано не було, відповідачу нараховано адміністративно- господарські санкції. Згідно розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2016 року заборгованість становить 28 540,00 грн. Згідно розрахунку пені на заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2016 року заборгованість становить 1 952,82 грн.

Спірним питанням даного позову є правомірність застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій за відсутність нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантування їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями,здібностями і інтересами визначені Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-XII від 21.03.1991 року (далі - Закон №875-XII).

Відповідно до статті 7 Закону №875-XII, законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього. Так, згідно зі статтею 17 цього Закону метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Згідно ч.1-2 ст.19 Закону №875-XII, для підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньо-облікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В силу приписів ч.1 ст.20 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за 2016 рік було подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів форми №10 - ПІ затвердженого наказом Мінпраці №527 від 10.02.2007 року №42. В розділі "02" Звіту зазначено про відсутність штатних працівників, яким встановлено інвалидність, натомість у розділі "03" вказано, що повинна працювати 1 особа.

Листом від 17.03.2017 року №05-07/248 Донецьке обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів повідомило підприємство про помилки у Звіті.

У відповідь ПП "Охорона" листом №15 від 29.03.2017 року повідомило, що підприємство здійснює господарську діяльність з надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян, що унеможливлює працевлаштування інвалідів у штат підприємства. Зауважив, що бухгалтер здійснив помилку у зазначені кількості робочих місць для інвалідів, оскільки ним не була врахована специфіка підприємства.

Відповідно до пункту 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007р. № 70, обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Як вже було зазначено, згідно розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2017 році вбачається, що за не забезпечення працевлаштування інвалідів у кількості 1 особи, позивачем підприємству нарахована сума адміністративно - господарських санкцій в розмірі 28540,00 грн. Також нараховано пеню за несвоєчасну сплату санкцій у розмірі 1 952,82 грн.

Суд не бере до уваги посилання відповідача у заперечені на адміністративний позов про неможливість працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки, згідно штатного розкладу до штату підприємство входить: Керівник підприємства; Бухгалтер; Начальник ПЦС; Чергові ПЦС; 7 охоронців; Технічний працівник. Отже наявні посади (зокрема бухгалтер, технічних працівник) на які можливо працевлаштувати осіб з інвалідністю.

Суд зазначає, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування про що неодноразово наголошувалося Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі №21-60а11 та від 16 квітня 2013 року у справі №21-83а13.

При цьому, згідно з пунктом 4.4. Рекомендацій президії Вищого адміністративного суду від 14 квітня 2008 року №07.2-10/2 "Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування" при розгляді зазначеної категорії справ адміністративним судам потрібно встановлювати такі обставини: - створення робочих місць відповідно до встановленого нормативу; - інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад); - спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування; - причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів. Статтею 71 КАС визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. При цьому слід враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення зобов'язання. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то адміністративним судам потрібно визнавати незаконним застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць і відмовляти у задоволенні позову.

Відповідачем не доведений факт та не надано належних документів на підтвердження вчинення необхідних дій для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю на підприємстві

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілити у відповідності до частини 4 статті 94 КАС України.

З огляду на наведене, керуючись статтями 2, 7-12, 69-72, 87-98, 122-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Охорона" про стягнення адміністративно - господарських санкцій - задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Охорона" () на користь Державного бюджету України адміністративно - господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році, у сумі 28 540,00 грн та пеню у сумі 1 952,82 грн на р/р 0001 в ГУ ДКСУ у Донецькій області, ЄДРПОУ ГУ ДКСУ 38033949; МФО 834016; код платежу 50070000. ЄДРПОУ відділення Фонду 13492430.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено у судовому засідання 13 листопада 2017 року.

Повний текст постанови виготовлено 17 листопада 2017 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Христофоров А.Б.