Справа № 812/1308/17
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1308/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

судді: Пляшкової К.О.,

за участі

секретаря судового засідання: Занічковської П.Є.,

представника позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 01.09.2017, б/н),

представника відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 11.10.2017 № 2614/9/12-32-10-00-29),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.06.2017 № 373-13 у сумі 8160,52 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач, ГУДФС у Луганській області) з вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.06.2017 № 373-13 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік, на суму 8160,52 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач був власником обєкту житлового нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Каштанова, буд. 8. Згідно з договором дарування домоволодіння від 24.07.2013 будинок переданий у володіння ОСОБА_4. За приписами п. п. 266.5.1 ст. 266 ПК України ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлюється за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» з 01.01.2017 викладено у новій редакції п. 6.1 додатку № 1 та визначено, що ставка податку за 1 квадратний метр бази оподаткування для фізичних осіб для обєктів житлової нерухомості для житлового будинку становить 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року з площі, що перевищує 120 кв. м. Розмір мінімальної заробітної плати на 2016 рік станом на 1 січня 2016 року складав 1378,00 грн. Відповідно, саме з такої ставки мав виходити контролюючий орган, обраховуючи розмір податку на нерухоме майно. Натомість контролюючий орган виходив зі ставок, що у 4 рази перевищує належний. Таким чином, позивач вважає, що контролюючий орган примушує сплачувати податки і збори у більшому розмірі, ніж встановлений законом.

У відзиві на заперечення відповідача (арк. спр. 109-111) представником позивача додатково зазначено, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», який набрав чинності з 1 січня 2017 року, установлено, що з 01 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Оскільки податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік розраховуються у 2017 році і зараховуються до бюджету у 2017 році, відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на думку позивача, мав керуватись наведеними вище приписами Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» та рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26 січня 2017 року № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», яке є чинним, не оскаржувалось в суді і в силу вимог статей 143, 144 Конституції України є обовязковим до виконання.

З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06), позивач зазначив, що відповідач порушив не лише норми національного законодавства, але й статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує захист власності.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві та відзиві на заперечення відповідача проти адміністративного позову.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, про що подав письмові заперечення проти позову (арк. спр. 69-75), у яких зазначив таке.

За редакцією п. п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, яка була чинною протягом звітного (податкового) періоду з 01.01.2016 по 31.12.2016, ставка податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Таким чином, ставки податку у 2016 році не можуть перевищувати 41,34 грн за 1 кв. метр. Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 29.01.2015 № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» встановлено ставку для обєктів житлової нерухомості 2 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. В подальшому, до вказаного рішення внесені зміни, однак ставка для обєктів житлової нерухомості (житлових будинків) залишалася незмінною. Саме з такого розміру ставки відповідачем розрахований розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Оспорюване податкове повідомлення-рішення від 20.06.2017 № 373-13 розраховане на підставі даних Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за обєкт житлової нерухомості. Обєкт оподаткування, розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Каштанова, буд. 8, належить позивачу на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30.06.2011, справа № 2-1446/11, та зареєстрований Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» 31.08.2012 за номером запису 1999 в книзі 9, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 29, номер запису про право власності 1795979, ідентифікаційний номер витягу 6760972 від 24.07.2013. Також, на думку представника відповідача, рішення Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1200 не може застосовуватися при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік за приписами ст. 12 ПК України.

У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні викладеному у запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, від 27.10.2017 № 101785569 за позивачем зареєстровано домоволодіння, реєстраційний номер майна 37505974; адреса нерухомого майна: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Каштанова, буд. 8; загальна площа 416,1 кв. м.; житлова площа 111,1 кв. м.; номер запису 1999 в книзі 9; дата прийняття рішення про державну реєстрацію 31.08.2012; підстава виникнення права власності рішення суду, б/н, 30.06.2011, Сєвєродонецький міський суд Луганської області (арк. спр. 66-68).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за реєстраційним номером 37505974, вказане домоволодіння належить позивачу (арк. спр. 105).

Разом з тим, за договором дарування домоволодіння від 24.07.2013 № 1682 позивач передав у власність ОСОБА_4 домоволодіння № 8, що розташоване по вулиці Каштановій в м. Сєвєродонецьку Луганської області (пункт 1.1 Договору). Відчужуване домоволодіння належить Дарувальнику на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30.06.2011, справа № 2-1446/11, та зареєстрованого Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» 31.08.2012 за номером запису 1999 в книзі 9, реєстраційний номер 37505974, номер витягу 35344478, та зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 24.07.2013, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 29, номер запису про право власності 1795979, індексний номер витягу 6760972 від 24.07.2013 (пункт 1.3 Договору) (арк. спр. 8).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.07.2013 № 6777634 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на домоволодіння, обєкт житлової нерухомості, розташований за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Каштанова, буд. 8, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 29, підстава виникнення права власності договір дарування домоволодіння, серія та номер 1682, виданий 24.07.2013, видавник приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5, підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4296157 від 24.07.2013 (арк. спр. 10-11).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за реєстраційним номером 29, від 09.11.2017 № 103197103, домоволодіння, обєкт житлової нерухомості, загальною площею 416,1 кв. м., житлова площа 111,1 кв. м., розташований за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Каштанова, буд. 8, зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору дарування домоволодіння, серія та номер 1682, виданого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5 (арк. спр. 106-107).

ГУДФС у Луганській області податковим повідомленням-рішенням від 20.06.2017 № 273-13 визначило позивачу суму податкового зобовязання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичним особам, які є власниками обєктів житлової нерухомості» 18010200, за 2016 рік у розмірі 8160,52 грн (арк. спр. 5).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 266 ПК України врегульовані питання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпункт 266.1.1 пункту 266.1, підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначають, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 263 ПК України базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з частинами першою та другою статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV).

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За приписами абзацу 5 частини пятої статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV право власності підлягає державній реєстрації.

Частиною пятою статті 12 Закону № 1952-IV визначено, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону № 1952-IV реєстраційним номером обєкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному обєкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого обєкта.

У разі переходу права власності на обєкт нерухомого майна або зміни відомостей про обєкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону.

Пунктом першим частини першої статті 27 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

З вище описаних документів судом встановлено, що приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.07.2013 зареєстровано право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Каштанова, буд. 8, за ОСОБА_4 на підставі договору дарування домоволодіння від 24.07.2013.

Присвоєння обєкту нерухомого майна нового реєстраційного номеру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під час реєстрації нотаріальної дії, вчиненої з цим обєктом нерухомого майна, на думку суду, не спростовує факту переходу права власності на домоволодіння, яке є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, від позивача до ОСОБА_4.

Отже, судом встановлено, що починаючи з 24.07.2013 позивач не є власником цього домоволодіння, відповідно, не є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за цим обєктом житлової нерухомості у розумінні підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України.

Таким чином судом встановлено, що відповідачем протиправно визначено позивачу податкове зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на домоволодіння, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4.

Що стосується тверджень представників сторін щодо правильності визначення відповідачем розміру податкового зобовязання, суд не надає їм оцінки, оскільки такі обставини не можуть вплинути на рішення суду у даній справі, внаслідок того, що позивач взагалі не є платником податку, за яким йому визначено грошове зобовязання оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

За практикою Європейського Суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Зважаючи на все вище зазначене, судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 20.06.2017 № 373-13, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобовязання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», за 2016 рік у розмірі 8160,52 грн, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 160 КАС України у судовому засіданні 13 листопада 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 16 листопада 2017 року, про що згідно вимог частини другої статті 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 20.06.2017 № 373-13, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобовязання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», за 2016 рік у розмірі 8160,52 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (місце проживання: 93400, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72, ідентифікаційний код 39591445) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн (шістсот сорок гривень).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 16 листопада 2017 року.

Суддя ОСОБА_6