Справа № 320/3090/17
Суддя: Колодіна Л. В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 14.11.2017
Справа № 320/3090/17
П О С Т А Н О ВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2017 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Колодіної Л.В.,
при секретарі - Арифовій Л.А.,
за участю: представника відповідача Ященка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з настанням II групи інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країні де велись бойові дії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країні де велись бойові дії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 30-ти місячного грошового забезпечення - 92 925,00 грн. (3 097,50 грн. х 30).
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Від представника позивача адвоката Клопкова С.М. до суду надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність та у відсутність позивача. На позовних вимогах наполягає та просить задовольнити їх в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких він вказує, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ст. 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Оскільки при визначенні права особи на отримання одноразової грошової допомоги Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», делеговано Кабінету Міністрів України визначати не тільки порядок проведення компенсаційних виплат, а й умови, за яких вони здійснюються, то при визначені розміру грошової допомоги необхідно керуватися постановою Кабінету Міністрів України. З матеріалів справи вбачається, що позивач первинно отримав інвалідність в 2012 році, тому підпадає під дію Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499. Підпунктом 2 пункту 2 Постанови КМУ №499 від 28.05.2008 року встановлено виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 30 місячного грошового забезпечення інвалідам II групи. Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 року зазначено, що грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. Тобто, розрахунок одноразової грошової допомоги, який складений ОСОБА_1 в позові, із розрахунку станом на липень 2012 рік є не правильним. Згідно зі статтею 23 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи. У зв`язку зі звільненням позивача з органів внутрішніх справ України, вважаю правомірним зазначенням у відповіді Департаменту Фінансів Міністерства оборони України від 08.02.2017 року за вих. № 248/3/6/467, що виплата одноразової грошової допомоги начальницькому складу органів внутрішніх справ України здійснюється органами внутрішніх справ України. Представник відповідача зазначає, що принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення. Позивач просить призначити та виплатити одноразову грошову допомогу. Але, вказана вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. При розгляді вказаної справи за адміністративним позовом про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд лише вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Позивачу встановлена інвалідність (первина та безстрокова) в 2012 році, а звернувся він до військкомату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги лише в грудні 2016 року, а до суду 03 травня 2017 року. Тобто, позивачем пропущений строк звернення за вказаною допомогою. Поважних причин пропуску строку позивач не надає, а Міністерство оборони України наполягає на застосуванні строків позовної давності. Відповідач також не погоджується з вимогою позивача стосовно стягнення з Міністерства оборони України витрат на правову допомогу. Державою вже передбачено надання безоплатної правової допомоги таким категоріям осіб, як позивач. Крім того позивач не підтвердив та не надав будь яких доказів з приводу надання правової допомоги адвокатом. Договір про надання правової допомоги та квитанція про сплату коштів на правову допомогу не вважається доказами про надання дійсної правової допомоги.
Представник третьої особи Запорізького обласного військового комісаріату в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Від представника третьої особи в матеріалах справи є заперечення, згідно яких вбачається, що вони вважають позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, пп.4 п.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 4 липня 2012 року № 5040-УІ, який набрав чинності з 01 січня 2014 року, встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Постановою КМУ від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок). Відповідно до ч. 6 статті 162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Згідно п. 16 Порядку фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». А згідно статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Тобто, відповідно, згідно цих норм законодавства повноваження щодо виплати одноразової грошової допомоги має не тільки МОУ. Згідно п. 17 Порядку особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Згідно військового квитка Позивача підтверджується проходження військової служби та звільнення з лав Міністерства внутрішніх справ СРСР. А також, з огляду на те, що МОУ не являється правонаступником МВС СРСР, та згідно наведених вище законодавчих норм, можна зробити висновок, що МОУ не має підстав для здійснення виплати одноразової грошової допомоги, військовослужбовцям, які проходили військову службу в прикордонних військах. У зв`язку з вищевикладеним вважають, що звернення позовних вимог до Запорізького ОВК є неправомірним, позов необґрунтованим, а також вважають безпідставними вимоги щодо стягнення з Міністерства оборони України суми одноразової грошової допомоги та судових витрат.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З наданих позивачем письмових доказів вбачається, що у період з 26.08.1967 року по 16.05.1991 року він проходив військову службу у Збройних силах СРСР, про що внесені відповідні відомості в його військовий квиток /а.с.6-7/.
З наданої довідки військового комісара Мелітопольсько-Веселівського ОРВК позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в В/Ч НОМЕР_1 на території Афганістану в період з 25.05.1980 по 26.06.1980, де в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії /а.с.11/.
Центральною військово-лікарською комісією було встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, про що зазначено у витязі із протоколу №643 від 09.04.2012 року /а.с.10/.
Позивачу у 2012 році МСЕК первинно визначено ІІ групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання під час виконання обов`язків військової служби /а.с.9/. Також діагноз позивача встановлений виписками із медичної карти хворого та виписними епікризами історії хвороби /а.с.14-21/.
Позивач звернувся до уповноваженого органу Міністерства оборони ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ІІ групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, де велись бойові дії.
Однак, Міністерством оборони України затверджено протокол комісії від 27.01.2017 №4 про відмову у призначені одноразової грошової допомоги позивачу /а.с.22/.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до ст.41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII. Зокрема, розділом 2 цього Закону встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Частиною 2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок).
Відповідно до п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01.01.2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Зокрема, пунктом 2 Порядку передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби виплачується одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи у розмірі 30 місячного грошового забезпечення.
Тобто, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
За приписами п. 3 Порядку особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату такі документи:
-заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності;
-довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва);
-копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження;
-довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності;
-копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
-копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.
Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа №21-135а15.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 2011 передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно п. 7 Порядку керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Вказаним порядком встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

Розмір грошового забезпечення визначається Постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Указом Президента України Про Положення про Міністерство оборони України та Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України затверджено, зокрема, Положення про Міністерство охорони України.
Відповідно до п. 1 Положення Міноборони України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва.
Міноборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Згідно пп. 128 п. 4 Положення Міноборони України відповідно до покладених на нього завдань затверджує інструкцію з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міноборони України
Підпунктом 2 пункту 5 Положення передбачено, що Міноборони України з метою організації своєї діяльності організовує планово-фінансову роботу в апараті Міноборони України, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку.
Враховуючи, що інвалідність позивача настала в результаті захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, то на момент його звернення з відповідною заявою до відповідача ОСОБА_1 мав право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII .
При цьому, як вбачається із документів, наявних в матеріалах справи, ІІ група інвалідності позивачу встановлена саме на підставі захворювання, що пов`язане із виконанням позивачем обов`язків під час бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан. Отже, судом встановлено, що позивач жодних інших поранень, окрім отриманих ним під час проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан з 25.05.1980 по 26.06.1980 роки не отримував, службу в інших місцях не проходив, що підтверджується копією військового квитка. Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду не надано.
При цьому, суд не приймає до уваги посилання третьої особи на те, що ОСОБА_1 не був військовослужбовцем Збройних Сил України (а був військовослужбовцем МВС СРСР) і на нього не розповсюджуються положення ст.16 Закону № 2011, оскільки абз.9 п.1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" зараховується, зокрема, дійсна військова служба в армії колишнього СРСР. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
З аналізу вищевказаної норми вбачається, що для призначення військовослужбовцям пенсії до вислуги років останніх зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії. Вказана обставина, у свою чергу, свідчить про те, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці Радянської армії прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.
Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких керуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, керуючись ч. 1 ст. 162 та ст. 164 КАС України, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з чим він має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 27-місячного грошового забезпечення. Отже, відмова відповідача є безпідставною і суперечить вимогам чинного законодавства та ст. ст. 21, 22 Конституції України щодо обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовцям.
У задоволенні позовної вимоги, щодо стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, що мали місце в період виконання обов`язків військової служби у країнах де велись бойові дії у розмірі 30-ти місячного грошового забезпечення - 92 925,00 грн., суд вважає необхідним відмовити, оскільки вирахування грошового забезпечення військовослужбовців є обов`язком Міністерства охорони України, відповідно до Указу Президента України № 406/2011 від 06.04.2012, яким затверджено Положення про Міністерство оборони України та Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України.
За приписами ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
З огляду на припис зазначеної норми, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог, для повного захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 ..
З метою недопущення в подальшому порушень прав позивача необхідно зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплатити одноразову грошову допомогу згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з настанням інвалідності.
Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат - витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.
Згідно ст.ст. 87, 90 КАС України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2016 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_2 був укладений договір про надання юридичних послуг № 422. Згідно п.3.1 Договору вартість послуг за цим договором складає суму, передбачену Додатковою угодою.
До Договору додані акт про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг в сумі 1500 грн., розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. та копій квитанцій до ПКО від 03 травня 2017 року на загальну суму 1500 грн., відповідно до яких позивачем було сплачено адвокату 750 грн. за ознайомлення з матеріалами справи та 750 грн. за участь в судовому засіданні.
Між тим адвокат Клопков С.М. з матеріалами справи не знайомився, участі в судових засіданнях не приймав, а тому підстави для стягнення витрат на правову допомогу - відсутні.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 71, 99, 100, 161, 162 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково:
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України відносно відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країні де велись бойові дії.
Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити розрахунок та виплатити одноразову грошову у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 внаслідок поранення, контузії та захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країні де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.
В іншій частині позову - відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: Л.В. Колодіна