Справа № 200/3668/16-а(2-а/200/211/16)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2017 рокусправа № 200/3668/16-а(2-а/200/211/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання:ОСОБА_1

За участю представників:

Позивача не зявився

Відповідача ОСОБА_2 ( довіреність від 16.03.2017 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі та ОСОБА_3

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 р.

у справі № 200/3668/16-а(2-а/200/211/16)

за позовом ОСОБА_3

до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі

про визнання протиправними бездіяльності та спонукання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, в якому просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії за віком; зобовязати відповідача перерахувати та поновити виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року у розмірах відповідно до чинного законодавства.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Центрального обєднаного управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпрі щодо не поновлення виплати пенсії за віком; зобовязано Центральне обєднане управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпрі перерахувати та поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за віком з 05 лютого 2016 року у розмірах відповідно до чинного законодавства; позовні вимоги в частині зобовязання Центральне обєднане управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпрі перерахувати та поновити ОСОБА_3 пенсію за віком за період з 07.10.2009 року по 04.02.2016 року залишено без розгляду.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Також, не погодившись з постановою суду, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить змінити оскаржувану постанову в частині позовних вимог які залишені без розгляду та постановити рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 до лютого 1993 року проживала в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська та отримувала пенсію за віком. Надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсії їй було припинено.

В 2011 році позивач звернулась до Пенсійного Фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом ПФУ від 06.04.2011 року № 7024/Л-11 повідомлено, що на даний час триває робота щодо підготовки нормативно-правових актів.

05 лютого 2016 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії за віком.

Листом № Л-18 від 17.02.2016 року відповідачем зазначено, що заява про призначення пенсії подається особисто за місцем перебування на обліку, запропоновано подати документ, що посвідчує місце проживання (реєстрації) та наведено перелік документів для призначення пенсії.

Рішення щодо відмови в поновленні пенсійних виплат зазначеним відповідачем не приймалось.

Вважаючи відмову пенсійного органу в поновлені пенсії протиправною позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_1 України.

Згідно ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана ВРУ.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп-2009 визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV.

Пунктом 3 резолютивної частини рішення, визначено, звернути увагу ВРУ на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Відповідно до Закону України "Про Конституційний Суд України, а також рішення Конституційного суду України від 14.12.2000 року № 15-рп/2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з 07 жовтня 2009 року. Тобто з 07 жовтня 2009 року відпали встановлені п.2 ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для припинення виплати пенсії, а припинені виплати пенсій поновлюються.

Аналогічна правова позиція також викладена в рішенні Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі №608/1189/14-а.

За таких обставин, з огляду на час припинення органом Пенсійного фонду виплати позивачу пенсії, зазначена відповідачем підстава припинення виплати пенсії, не була передбачена чинним законодавством, тому поновлення пенсії має бути з часу припинення її виплати, яке було неправомірним.

Однак, Верховним Судом України у постанові від 08 грудня 2015 року (справа № 21-5440а15), при розгляді справи зазначеної категорії, зокрема, наголошено, що ці спори мають вирішуватися з урахуванням вимог статей 99 та 100 КАС. Правомірність застосування приписів ст.ст. 99, 100 КАС України до вказаних правовідносин підтверджена і правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 12.04.2016 року у справі № 462/9427/13а.

Позивач просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, при цьому не наводить у позовній заяві жодної причини, з якої цей строк був пропущений. Зазначена обставина позбавляє суд можливості задовольнити клопотання позивача.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а саме задоволення позовних вимог у межах строку, встановленого ст. 99 КАС України та необхідність залишення без розгляду позовних вимог в частині зобов'язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 07.10.2009 року по 04.02.2016 року, тобто до дати звернення позивача до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Після прийняття зазначеного рішення КСУ і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Згідно статті 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо не проживання позивача на території України не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження на соціальний захист, зокрема право на отримання пенсії за ознакою місця проживання, а подання заяви представником передбачене викладеними вище нормами чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 р. у справі № 200/3668/16-а(2-а/200/211/16) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 16.11.2017 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва