Справа № 826/8813/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 листопада 2017 року № 826/8813/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кармазіна О.А., суддів Катющенка В.П. та Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства охорони здоров'я України
провизнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства охорони здоров'я України, в якому просить суд:

- визнати дії Міністерства охорони здоров'я України щодо неналежного розгляду звернення позивача (в частині про надання медичними установами виписок російською мовою) - неправомірними;

- зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України, як суб'єкта владних повноважень, здійснити належну перевірку наведених позивачем фактів, надати відповідь по суті звернення позивача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що протягом другої половини 2015 року і на початку 2016 року він неодноразово звертався до Міністерства охорони здоров'я України, Прокуратури м. Києва та Кабінету Міністрів України з приводу порушення його мовних прав у системі Міністерства охорони здоров'я України, що полягало в наданні позивачу, без жодної його згоди, медичної документації (висновків різних діагностичних центрів) російською мовою.

Оскільки зазначені порушення мають системний/масовий характер, а МОЗ України, згідно з положенням про МОЗ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267: «…здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов'язаних з діяльністю МОЗ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління….» та «…затверджує форми: ….первинної облікової документації, яка використовується в закладах охорони здоров'я незалежно від рівня надання медичної допомоги і форм власності, порядок її видачі та заповнення» позивач звернувся до МОЗ України, а не до окремих медичних установ, які порушили, на думку позивача, його права.

Так, як зазначено у позові, уперше позивач звернувся у МОЗ в серпні 2015 року. Належної відповіді по суті, як зазначає позивач, і у строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян», не одержав.

Вдруге позивач звернувся у МОЗ з цього ж приводу 03.10.2015 р., належної відповіді по суті і в строки, передбачені зазначеним Законом, позивач знову не одержав.

Як зазначено у позові, 10.12.2015 р. Позивач звернувся до органів прокуратури з приводу порушення МОЗ України вимог вищезгаданого Закону (щодо права позивача на відповідь). Цей лист 15.12.2015 р. був пересланий прокуратурою до МОЗ. 16.02.2016 р. позивач одержав від МОЗ України листа, який на думку позивача є формальною відпискою, а не відповіддю по суті, оскільки не містить розгляду жодного наведеного позивачем конкретного прикладу порушення його мовних прав. Замість «об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги» та вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення» (ст. 19 Закону «Про звернення громадян») у листі МОЗ України повторено окремі норми Конституції та Закону України «Про засади державної мовної політики», які не мають прямого відношення до порушеного позивачем питання.

Позивач також зазначає, що 26.02.2016 року він надіслав скаргу про бездіяльність МОЗ України до Кабінету Міністрів України. Звідти на початку березня 2016 року одержав відповідь, що лист позивача переслано до МОЗ України, що позивач вважає порушенням ст. 7 вищезгаданого Закону.

Надалі, як зазначає позивач, він отримав відповідь від МОЗ України про те, що відповідь щодо порушених питань була надіслана листом від 16.02.2016 р.

Підсумовуючи позивач зазначає, що відповідно до ст.ст. 1, 4, 3, 7 , 14,15 , 19,20, 25 Закону України «Про звернення громадян», Положенням про МОЗ України, його звернення (в частині про надання медичними установами виписок російською мовою) зобов'язані були об'єктивно й вчасно розглянути, перевірити наведені факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Насправді, як зазначено у позові, звернення розглядалося з порушенням строків, жоден факт не перевірявся і не заперечувався. Натомість було надіслано абстрактну відписку, з цитатами із законів і Конституції, які не стосуються порушених питань.

Враховуючи наведене у сукупності, позивач просить задовольнити позов.

Відповідач заперечує проти задоволення позову, зазначає, що відповідь на звернення, отримане з прокуратури, надано в межах повноважень. Зазначається відповідачем, що відповідно до статті 10 Конституції України держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин.

У подальшому, як зазначає відповідач, ним було отримано від КМ України звернення позивача, на яке листом від 27.04.2016 р. було повідомлено позивача, що порушені питання було розглянуто по суті та про результати розгляду проінформовано листом від 16.02.2016 р.

Що стосується звернень позивача від серпня 2015 року та 03.10.2015 р., відповідач зазначає, що таких звернень за даними Системи електронного документообігу від позивача не надходило і не зареєстровано.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачу надана відповідь по суті, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а позов такий, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 14.11.2017 р. ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Звертаючись до медичних та діагностичних медичних установ, позивачем було отримано протоколи досліджень, висновки досліджень від: ТОВ «Меддіагностика» від 21.04.2014 р., ДУ «Інститут ядерної медицини та променевої діагностики» від 03.04.2015, Київського міського консультативно-діагностичного центру (відділ функціональної діагностики, електроенцефалографія) від 23.06.2015 року, «Діагност КТ» від 07.07.2015 року, які складені російською мовою.

Вважаючи це ігноруванням державної мови у сфері медицини, позивач вирішив звернути на це увагу Міністерства охорони здоров'я України, про що і йдеться у позовній заяві.

У матеріалах справи наявні незасвідчені та не підписані копії звернень: від серпня 2015 року та від 03.10.2015 року, сформовані на адресу відповідача, в яких позивач просив вжити заходів контролю у частині провадження діловодства - державною мовою.

Однак, під час розгляду справи не було надано доказів надіслання вказаних листів до відповідача, хоча відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Отримання цих звернень заперечується і відповідачем, а відтак відсутні підстави для висновку про порушення прав позивача та законодавства України у зв'язку з розглядом цих звернень.

Між тим, у матеріалах справи наявна копія звернення позивача від 10.12.2015 р., адресовано Прокуратурі м. Києва. До вказаного звернення позивачем надано копії текстів вищезгаданих звернень позивача до МОЗ України, копії висновків/досліджень російською мовою. У зверненні позивач наполягав на необхідності отримання відповідей від МОЗ по суті відносно отримання в медичних діагностичних установах результатів досліджень російською мовою.

Вказане звернення було надіслано прокуратурою м. Києва листом від 15.12.2015 № 19-р-15 до МОЗ України за належністю. У МОЗ України вказане звернення зареєстроване 24.12.2015 р. за № К-14813.

16.02.2016 відповідачем сформована відповідь на адресу позивача за № 18-03/559/10-14813/1482-зв.

У відповіді процитовані положення ст. 10 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про засади державної мовної політики», а саме: публічне приниження чи зневажання, навмисне спотворення державної, регіональних мов або мов меншин в офіційних документах і текстах, що веде до створення перешкод і обмежень у користуванні ними, порушення прав людини, а також розпалювання ворожнечі на мовному ґрунті тягнуть за собою відповідальність, встановлену статтею 161 Кримінального кодексу України.

У відповіді також процитовано положення ст. 21 вищезгаданого Закону, а саме: громадянам України гарантується право вільного використання у сфері наукової діяльності державної, регіональних мов або мов меншин, інших мов. Держава сприяє створенню відповідної мовної інфраструктури, що включає можливість використовувати у науковій діяльності державну, регіональні мови або мови меншин, інші мови, у тому числі іноземні, читати цими мовами наукову літературу, проводити наукові заходи, публікувати результати науково-дослідних робіт і наукові видання, здійснювати інші подібні дії. Результати науково-дослідних робіт оформляються державною, регіональною мовою або мовою меншин, іншою мовою - за вибором виконавців робіт.

Вважаючи таку відповідь відпискою, позивач звернувся до КМ України із листом від 26.02.2016 року, в якому зазначив, що звертався до МОЗ України з порушених вище питань, зокрема, щодо надання йому відповіді з приводу порушення статусу державної мови конкретними діагностичними центрами.

Секретаріатом КМ України вказане звернення надіслано за належністю до МОЗ України 01.03.2016 р. за № 41-К-004833/26. Вказане звернення зареєстровано у МОЗ України 03.03.2016 року за № К-2593.

27.04.2016 р. за № 18-03/1439/К-2593/4669-зв МОЗ України надало позивачу відповідь, що відповідь з порушених у зверненні питань було надіслано листом від 16.02.2016 р. № 18-03/559/К-14813/1482-зв.

Вирішуючи спір по суті в контексті звернень позивача, зареєстрованих у Міністерстві 24.12.2015 р. за № К-14813 та 03.03.2016 за К-2593, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Спеціальним законом, що регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права, є Закон України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Так, відповідно до ст. 3 Закону під скаргою розуміється звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

При цьому, під пропозиціями (зауваженнями) розуміється звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

У свою чергу, положеннями ст. 4 Закону передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких, зокрема: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду (ст. 7 Закону).

У даному випадку з аналізу двох звернень позивача, які були зареєстровані у МОЗ України, вбачається, що вони містять елементи пропозицій (зауважень) та скарг, з якими позивач звернувся до МОЗ, вважаючи надання медичної документації російською мовою порушенням вимог законодавства України та вимагаючи поновлення його прав на отримання медичної документації державною мовою через виконання МОЗ України контрольних функцій у сфері охорони здоров'я.

Статтею 19 Закону передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, крім іншого:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення,

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення

У свою чергу, положеннями статті 20 Закону встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, шо відповідно до п. 8 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затверджене постановою КМ України від 25 березня 2015 р. № 267, Міністерство у сфері охорони здоров'я: забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, додержання закладами охорони здоров'я, підприємствами, установами та організаціями права громадян на охорону здоров'я та прав пацієнта; затверджує форми, зокрема, первинної облікової документації, яка використовується в закладах охорони здоров'я незалежно від рівня надання медичної допомоги і форми власності, порядок її видачі та заповнення.

Форми первинної облікової документації та Інструкція щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров'я незалежно від форми власності та підпорядкування, затверджена наказом МОЗ України 14.02.2012 № 110, а також іншими наказами (29.12.2000 р. № 369; від 29.05.2013 № 435) щодо відповідних форм медичної документації відповідно до напрямків діяльності установ, які передбачають складання/формування медичної документації українською мовою, державною мовою.

У свою чергу, положеннями статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» кожний громадянин України має право на охорону здоров'я, що передбачає: достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров'я і здоров'я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь (п «е»); оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров'я (п «ї»).

З наведеного у сукупності слід дійти висновку, що питання, поставлені у зверненнях позивача, знаходяться у сфері компетенції відповідача, зокрема, щодо дотримання закладами/установами охорони здоров'я затверджених форм медичної документації та підлягали розгляду відповідачем по суті.

Однак, як приходить до висновку суд, у даному випадку відповідачем не надано відповідь по суті звернень позивача, а лише процитовано положення законодавства. З відповідей не вбачається, що відповідачем проводилась перевірка обставин, викладених у зверненнях позивача, а відтак відповідачем не дотримано вимог щодо об'єктивної, всебічної і вчасної перевірки заяв позивача, вимог щодо перевірки заяв позивача та вимог щодо вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, у разі встановлення таких порушень, поновлення прав позивача.

При цьому, в обох випадках надходження звернень позивача до відповідача, відповідь надана з порушенням встановленого ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» місячного строку та відсутні рішення відповідача про продовження цього строку до 45 днів. Так, у першому випадку звернення надійшло відповідачу з КМУ 24.12.2015, відповідь же сформована 16.02.2016 р. У другом випадку, звернення надійшло з прокуратури 03.03.2016 р., відповідь сформована 27.04.2016.

Відтак, в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено правомірності дій відповідача у зв'язку з розглядом звернень позивача, зареєстрованих в МОЗ України 24.12.2015 р. за № К-14813 та від 03.03.2016 року за № К-2593, що зумовлює висновок суду з урахуванням положень ч. 2 ст. 11 КАС України про задоволення позову в цій частині, шляхом визнання таких дій протиправними та зобов'язання розглянути вказані звернення позивача та надати відповідь по суті звернень.

Що стосується перших двох звернень позивача до МОЗ України то, як вже зазначалося судом, під час розгляду справи позивачем не доведено направлення та отримання відповідачем вказаних звернень, їх отримання відповідачем також заперечується, а відтак позов цій частині щодо розгляду цих звернень задоволенню не підлягає.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо розгляду зазначених звернень позивача (в частині про надання медичними установами виписок російською мовою), зареєстрованих в МОЗ України 24.12.2015 р. за № К-14813 та від 03.03.2016 року за № К-2593, що полягає у порушенні строків розгляду та наданні відповідей, у наданні відповідей без проведення об'єктивної, всебічної і вчасної перевірки викладених обставин, без надання відповіді по суті звернень. Наведене у свою чергу зумовлює висновок суду щодо задоволення позову в частині зобов'язання відповідача розглянути вказані звернення позивача та за результатами перевірки звернень позивача надати йому обґрунтовану відповідь по суті звернень.

Також частково позивачу підлягає поверненню сума сплаченого судового збору враховуючи те, що відносно 4-х звернень позивача, про які йдеться у позові, позов задоволено відносно 2-х звернень, відповідно підлягає відшкодуванню половина суми збору із загального обсягу у розмірі 50%.

Керуючись вимогами статей 11, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства охорони здоров'я України (код ЄДР 000129925; адреса: 06601, м. Київ, вул. М. Грушевського) щодо розгляду звернень ОСОБА_1 від 10.12.2015 (реєстраційний № К-14813 від 24.12.2015) та від 26.02.2016 (реєстраційний № К-2593 від 03.03.2016) (в частині щодо надання медичними установами виписок російською мовою), що полягає у порушенні строків розгляду звернень та надання відповідей, наданні відповідей без проведення об'єктивної, всебічної і вчасної перевірки викладених у зверненнях обставин, без надання відповіді по суті звернень.

Зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України (код ЄДР 000129925; адреса: 06601, м. Київ, вул. М. Грушевського) розглянути по суті звернення ОСОБА_1 від 10.12.2015 (реєстраційний № К-14813 від 24.12.2015) та від 26.02.2016 (реєстраційний № К-2593 від 03.03.2016) (в частині щодо надання медичними установами виписок російською мовою) та за результатами перевірки викладених у зверненнях обставин, надати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) обґрунтовану відповідь по суті звернень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров'я України (код ЄДР 000129925; адреса: 06601, м. Київ, вул. М. Грушевського) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) 551,21 гривень (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 21 копійка) на відшкодування судового збору, сплаченого за квитанцією № ПН9016 від 26.07.2016.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді: В.П. Катющенко

Т.О. Скочок