Справа № 802/1769/17-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 листопада 2017 р. Справа № 802/1769/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка І.В.,

представника відповідача: Пенькас В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області, контролюючий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

На обґрунтування позову зазначено, що позивачем отримано податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 25263,20 грн.

Позивач не погоджується із нарахуванням податкового зобов'язання, вважаючи, що відповідачем не правильно застосовані норми Податкового кодексу України. Зокрема зазначає, що їй нараховано податок на нерухоме майно як за житлову нерухомість. Однак, зауважує, що до складу цієї нерухомості входять і нежитлові приміщення вбудованого торговельно-виробничого комплексу. Окремо зазначила, що контролюючим органом порушено строки і порядок вручення оскаржуваного повідомлення, а саме, його не надіслано рекомендованим листом та не надано розрахунок зобов'язання. За наведених обставин вважає, що податкове-повідомлення-рішення 188236-13 від 21.06.2017 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В судове засідання позивач не прибула, однак, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, зазначаючи про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. В обґрунтування своєї позиції пояснила, що оскільки позивачу на праві власності належить житлова нерухомість (будинок), загальна площа якої перевищує 500 кв. м., сума податку, що підлягає сплаті, збільшена на 25000 грн. Крім того, зазначила, що при обмислені суми податку не враховано площу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив таке.

Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.07.2017 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_2 від 07.12.2004 ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок, житловий з вбудованим торгівельно-виробничим комплексом загальною площею 502,0 кв. м., житлова площа 58,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. При цьому відповідно до опису об'єкта, що зазначений у свідоцтві, двоповерховий житловий будинок з підвалом становить 199,8 кв., вбудований торгівельно-виробничий комплекс - 313,2 кв. м.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.07.2017 ОСОБА_2 належить 40/100 часток приватної спільної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

21.06.2016 ГУ Державної фіскальної служби у Вінницькій області прийняло податкове повідомлення-рішення за № 188236-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об'єктів житлової нерухомості в розмірі в розмірі 25263,20 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до положень пп. 266.1.1, 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Якщо об'єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Об'єктом оподаткування відповідно до приписів 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з положеннями пп. 266.3.1, 266.3.2, п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України (у редакції, що діяла у 2016 році) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 3 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з п.п. "б" п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

Відповідно до п.п. "г" п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості.

Згідно з п.п. "б" п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

Згідно з п.п. "ґ" п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - V цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до п.п. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 ПК України податок сплачується за місцем розташування об'єкта/об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Як зазначалось, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Так, 20.08.2015 рішенням 50 сесії Бершадської міської ради "Про встановлення додатку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Бершадської міської ради на 2016 рік", встановлено розмір податку на нерухоме майно, відмінне віт земельної ділянки на території Бершадської міської ради на 2016 рік.

Згідно з п. 1.2 рішення Бершадської міської ради встановленні ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у розмірі:

- для фізичних осіб за об'єкти житлової нерухомості, господарських (присадибних) будівель, гаражів площа, яких не перевищує 40 кв.м. - 0.05 відсотків розміру мінімальної заробітної плати установленої законом на 1 січня календарного року.

- для об'єктів нежитлової нерухомості, за виключенням гаражів площа яких не перевищує 40 кв.м. - 0,2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня календарного року.

Також у вказаному рішенні зазначено, що база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків. у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Відповідно до оскаржуваного рішення позивачу визначене податкове зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як власнику об'єктів житлової нерухомості. При цьому, сума податку, що підлягає сплаті, як зазначила представник відповідача, збільшена на 25000 грн., оскільки загальна площа об'єктів житлової нерухомості, наявна у позивача, перевищує 500 кв. м. Розрахунок зобов'язання стороною відповідача не надано.

Перевіряючи обґрунтованість нарахованої позивачу суми податку відповідно до оскаржуваного рішення, суд враховував таке.

Як уже зазначалося, позивачу на праві приватної власності належить будинок, житловий з вбудованим торгівельно-виробничим комплексом загальною площею 502,0 кв. м., житлова площа 58,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 При цьому відповідно до опису об'єкта, що зазначений у свідоцтві, двоповерховий житловий будинок з підвалом становить 199,8 кв., вбудований торгівельно-виробничий комплекс - 313,2 кв. м., та 40/100 часток приватної спільної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту в експлуатацію №219 від 16.07.2003 об'єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 має такі показники: пекарня - 500 кг/год., два торгових зали площею 80,8 кв. м. кафе площею 38.00 кв. м. на 12 посадочних місць.

Загальна площа торгівельно-виробничого комплексу - 313.20 кв. м. житлова 58,7 кв. м., пекарні 40,5 кв. м., загальна площа 502 кв. м.

Відповідно до технічного паспорту реєстраційний номер 3793 від 29.11.2014, що виданий комунальним підприємством "Тульчинське міськрайонне бюро технічної інвентаризації", об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 складається з приміщень житлового та нежитлового фонду.

Відповідно до журналу підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями), торгівельно-виробничий комплекс, що знаходиться на першому поверсі об'єкту нерухомості, складається з приміщень громадського харчування та торгівлі, загальною площею 313,2 кв. м.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Кодексу визначено, що об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

За таких обставин, з урахуванням підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України вбудований торгівельно-виробничий комплекс, загальною площею 313,2 кв.м, що знаходиться на першому поверсі будівлі, за адресою: Вінницька область, Бершадський район, АДРЕСА_2 є об'єктом нежитлової нерухомості, а тому, підпункту "г" підпункту 266,7,1 пункту 266.7 статті 266 ПК України до даного нерухомого майна не застосовується.

А відтак, збільшення позивачу суми податку, що підлягає сплаті, на 25000 грн. є безпідставним.

Наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого рішення частково протиправним. Однак, це можливо у випадку, якщо цю частину рішення можна належним чином ідентифікувати (відокремити), і за її відсутності рішення, яке оскаржене, в іншій частині не втратить своє значення та цілісність. Рішення, у якому неможливо виділити (відокремити) частину, яка підлягає визнанню протиправною та скасуванню, повинно бути визнане протиправним та скасоване в цілому.

У даному випадку, констатуючи помилкове нарахування податку на майно через порушення відповідних норм Податкового кодексу України суд не може визнати протиправним рішення контролюючого органу в якійсь сумі, оскільки розрахунок суми податкового зобов'язання відповідачем не надано. Крім того, позивачу визначене податкове зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як власнику об'єктів житлової нерухомості, в той час як встановлено судом, належний ОСОБА_2 будинок, житловий з вбудованим торгівельно-виробничим комплексом загальною площею 502,0 кв. м., складається з об'єктів як житлової так і нежитлової нерухомості, що оподатковуються за різними ставками податку.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи те, що суд не вправі проводити розрахунки та визначати в грошовому виразі в якій частині таке податкове повідомлення-рішення є неправомірним, а в якій відповідає нормам податкового законодавства, тому за наведених обставин суд приходить до переконання, що оскаржуване рішення контролюючого органу є протиправним та підлягає скасуванню повністю.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, наявні у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № 188236-13 від 21.06.2017.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 94 КАС України, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 21.06.2017 № 188236-13.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір у сумі 640 грн. (шістсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області ().

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович