Справа № 810/1925/17
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1925/17 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградов О.І. Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський хлібокомбінат» до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківський хлібокомбінат» (далі - Позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суд з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 грудня 2016 року №, №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, заперечення представника Позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Білоцерківський хлібокомбінат», за результатами якої складено акт від 02.12.2016 року №989/10-02-14-03/00378632/106 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Білоцерківський хлібокомбінат» (код за ) з питань нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Рітейл Трейд» () за період з 01.03.2016 року по 31.03.2016 року», яким зафіксовано порушення Позивачем норм діючого законодавства, зокрема: п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - Кодекс), в результаті чого завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 152166,00 грн та занижено сплату податку на додану вартість до державного бюджету в сумі 389039,00 грн.

На підставі акту перевірки від 02.12.2016 року №989/10-02-14-03/00378632/106 податковим органом 16.12.2016 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

№, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 583559,00 грн, з яких за основним платежем - 389039,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 194520,00 грн;

№, яким Позивачу зменшено розмір від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 152166,00 грн.

Так, пунктом 185.1 статті 185 Кодексу визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Кодексу база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення та порядок визначення сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, встановлено статтею 198 Кодексу.

За приписами пункту 198.1 статті 198 Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктами 200.1 та 201.2 статті 200 Кодексу передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Положеннями пункту 200.4 статті 200 Кодексу передбачено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З наведених правових норм випливає, що право платника податку на податковий кредит пов'язано з виникненням визначеної законом події та наявністю належним чином оформленого документа, який засвідчує суму сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість по дійсній операції, пов'язаній з господарською діяльністю платника податку.

У свою чергу, формування податкового кредиту дає право на відшкодування сплаченого до бюджету податку на додану вартість. Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за №168/704, відповідно до якого первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансові звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Статтею 1 Закону №996-XIV визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вищенаведена правова норма дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст.1 Закону №996-ХIV).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають; відображенню; в бухгалтерському обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону №996-ХIV).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.03.2016 року між ТОВ «Рітейл Трейд» (постачальник) та Позивачем (покупець) укладено договір поставки №28/03-5 (далі - договір №28/03-5).

Пунктом 1.1 вказаного договору постачальник зобов'язувався поставити (передати) у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених договором, зобов'язувався прийняти та оплатити олію соняшникову нерафіновану, українського походження, врожаю 2015 року (далі - товар), наливом, згідно накладної (накладних) та акту (актів) приймання-передачі.

Відповідно до п.2.2 договору №28/03-5 якість олії соняшникової нерафінованої врожаю 2015 року, що відповідає ДСТУ 4492:2005, підтверджується наступними документами: довідкою встановленого зразка про походження товару та сировини, використаної для його виробництва; копією, завіреною печаткою та підписом керівника заводу-виробника, експлуатаційного дозволу для потужностей виробництва, переробки та реалізації продовольчої продукції заводу-виробника; якісним посвідченням від заводу-виробника.

Пунктом 2.4 договору №28/03-5 визначено перелік характеристик, яким мав відповідати товар.

Згідно з п.5.1 договору №28/03-5 пункт поставки товару за цим договором є склад: ТОВ «ОЛІР РЕЗОРСІЗ» (), склад наливного вантажу ПАТ «ІМЖК» (Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 45), умови поставки СРТ, відповідно до правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

Передача товару здійснювалася в пункті поставки, визначеному п.5.1 даного договору та проводиться уповноваженими представниками постачальника і покупця та оформлюється шляхом підписання накладних та актів приймання-передачі товару (п.5.2 договору №28/03-5).

На підтвердження реальності виконання сторонами договору №28/03-5, Позивачем надано копії документів, а саме: специфікацію №1 до Договору №28/03-5 від 28.03.2016 року, згідно з якою було визначено кількість товару (149,78т), його ціну (21680,00 грн), загальну вартість партії (3247230,40 грн), якість товару, що поставлявся мала відповідати ДСТУ: 4492:2005 та строк поставки (до 31 березня 2016 року); видаткову накладну від 31.03.2016 року №РТ-0000011 на загальну суму 3247230,40 грн, в тому числі ПДВ у сумі 541205,07 грн, згідно з якою ТОВ «Рітейл Трейд» передано Позивачу товар у кількості 149,780т; податкову накладну від 31 березня 2016 року №11 на загальну суму 3247230,40 грн, згідно з якою ТОВ «Рітейл Трейд» передано Позивачу 149,78 т. товару; акт №31/3-02п прийому-передачі товару від 31.03. 2016 року, згідно з яким товар у кількості 149,78т передано Позивачу; посвідчення якості №241/1 від 10.03.2016 року олії соняшникової нерафінованої невимороженої 1 гатунку нефасованої ДСТУ:4492:2005, згідно з яким визначено якість 87,90т товару; посвідчення якості №246/1 від 21.03.2016 року олії соняшникової нерафінованої невимороженої 1 гатунку нефасованої ДСТУ:4492:2005, згідно з яким визначено якість 1133,13т. товару.

Оплата за поставлений товар здійснена на підставі рахунку-фактури від 31.03.2016 року №РТ-0000010 на суму 3247230,40 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 05.10.2016 року №2709 на суму 3247230,40 грн, виданого ПАТ «АСВІО БАНК».

Як вже зазначалося, перевезення здійснювалося ТОВ «Рітейл Трейд» власними силами на склад наливного вантажу ПАТ «ІМЖК» (Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 45), умови поставки СРТ, відповідно до правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

Здійснення перевезення Позивачем товару підтверджується товарно-транспортними накладними від 14-16.03.2016 року №0001400, №0001401, №0001402, №0001404, №0001406.

При цьому, ТОВ «Рітейл Трейд» листом від 28.03.2016 року №03/28 повідомило ТОВ «ОЛІР РЕЗОРСІЗ» про те, що при заповненні товарно-транспортних накладних від 15.03.2016 року №0001400, №0001401, №0001402 та від 16.03.2016 року №0001404, №0001406 було допущено помилку в графі «вантажоотримувач», а саме, ним є експортер ТОВ «Білоцерківський хлібокомбінат».

Слід зазначити, що договір №28/03-5 укладено на виконання контракту поставки від 22.03.2016 року №22/03-2016, укладеного між Позивачем (постачальник) та «Balmeronia Enterprises Ltd» (покупець).

Згідно з вимогами п.1.1 названого контракту постачальник поставляє та продає, а покупець приймає та оплачує олію соняшникову нерафіновану, українського походження, врожаю 2015 року.

Відповідно до п.2.1 контракту №22/03-2016 одиниця товару за даним контрактом визначається в метричних тоннах (МТ), а його загальна кількість зазначається в специфікаціях до цього контракту.

Пунктом 4.1 контракту №22/03-2016 товар постачався продавцем на умовах термінів поставки згідно «Інкотермс» в редакції 2010 року, викладених в специфікаціях до контракту, за винятком застережень, прямо передбачених контрактом.

На підтвердження реальності виконання сторонами контракту №22/03-2016 Позивачем надано копії документів, а саме: специфікацію №1 від 22.03.2016 року, згідно з якою визначено умови поставки, зокрема п.2.1 визначено, що товар постачається постачальником на умовах СРТ перевезення оплачено до ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат», Іллічівський Морський Торговий порт, згідно з «Інкотермс» в редакції 2010 року, за винятком застережень, прямо передбачених контрактом; договір про внесення змін №23/03 до контракту поставки №22/03-2016, яким внесено зміни у п.4.6 та викладено у такій редакції «Датою поставки партії Товару вважається дата виконання обов'язку Постачальником щодо передачі Товару Покупцю. Факт поставки Товару підтверджується Актом прийманням-передачі Товару, підписаним представниками Сторін; акт приймання-передачі товару за контрактом №22/03-2016 від 22.03.2016 року, згідно з яким у місці передачі товару (Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 45, ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат») 31.03.2016 року постачальник передав, а покупець прийняв олію соняшникову нерафіновану українського походження, виготовлену із насіння соняшника врожаю 2015 року, в кількості 149, 78т.; декларацію митної вартості UA, згідно з якою товар переданий до митного оформлення.

Оплата за поставлений товар здійснена в повному обсязі, що підтверджується копією банківської виписки від 07.08.2017 року, виданою ПАТ «АСВІО БАНК».

Також, у матеріалах справи містяться документи: лист компанії «Balmeronia Enterprises Ltd» від 03.03.2016 року, згідно з яким названа компанія повідомляла Позивача про намір придбати 330т олії соняшникової нерафінованої на певних умовах; листа Позивача направлений на адресу ТОВ «Рітейл Трейд» від 10.03.2016 року № 01-4/90а, згідно з яким Позивач повідомляв про готовність придбати орієнтовно 150т олії соняшникової нерафінованої за умови забезпечення ТОВ «Рітейл Трейд» товару за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 45.

01.02.2016 року між ТОВ «Рітейл Трейд» (замовник) та ТОВ «ОІЛПРОДАКШЕН» (виконавець) укладено договір №01/02-16 на переробку давальницької сировини насіння соняшнику.

Згідно з умовами вказаного договору виконавцем надавалися ряд послуг: приймання та переробка насіння соняшника, що поставлявся замовником, в готову продукцію з подальшим відвантаженням за дорученням замовника на умовах договору; гідратація олії соняшникової нерафінованої з метою отримання олії соняшникової гідратованої і подальшим її відвантаженням за дорученням замовника.

Специфікацією №1 до Договору на переробку давальницької сировини насіння соняшнику №01/02-16 від 01.02.2016 року визначено перелік наданих послуг, а саме: переробка насіння соняшнику - 6000 мт., загальна вартість послуги з ПДВ становить - 1200000,00 грн.

Відповідно до зведеного акту з переробки сировини і виробництва готової продукції за період з 01 лютого по 31 березня 2016 року, сторони підтверджують товарний баланс руху сировини і готової продукції за звітний період.

Також, ТОВ «Білоцерківський хлібокомбінат» на підтвердження походження товару від ТОВ «Рітейл Трейд» надано експлуатаційний дозвіл для потужностей (об'єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів від 21.05.2015 року №65041/06/23.

На дату укладення та виконання договору №28/03-5 у розпорядженні Позивача були документи на підтвердження державної реєстрації ТОВ «Рітейл Трейд», зокрема, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, згідно з яким названий контрагент на дату укладання та виконання договору №28/03-5 був зареєстрований як юридична особа (а.с. 148-150).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що укладення та виконання Позивачем договору №28/03-5 дійсно вчинено з метою здійснення господарської діяльності, що призвело до зміни його майнового стану.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання Відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, аніж Позивач особами, в розумінні ч.4 ст.70 КАС України, не можуть бути доказом протиправної поведінки останнього.

Відповідно до статті 16 Кодексу за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право Позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до витрат.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив: « 71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу №1».

В акті перевірки та під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій Відповідачем не наведено факти, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме Позивача, як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо порушення його контрагентами чинного законодавства.

Посилання апелянта на те, що ТОВ «Рітейл Трейд» здійснювало діяльність спрямовану на вчинення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб, зокрема СФГ «Любава-1», здійсненні без мети настання реальних наслідків, які не можуть розглядатись в якості належного підтвердження податкових зобов'язань, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на таке.

Положеннями ст.78 Кодексу визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, податкова інформація щодо контрагентів або третіх осіб не може бути підставою для обмеження Позивача на віднесення витрат по господарським операціям з цими контрагентами та права на податковий кредит за умовами реальності господарських операцій.

Також, Відповідачем не надано жодного належного доказу щодо притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб контрагентів.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення 16 грудня 2016 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Положеннями ст.159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 15 листопада 2017 року.