Справа № 826/604/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 листопада 2017 року № 826/604/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.04.2016 №2180-1305.

В обґрунтування позовних вимог позивач визнає право податкового органу на нарахування йому земельного податку за 2016 рік, проте заперечує правильність проведеного відповідачем розрахунку з використанням даних довідки про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить частина нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.04.2016 №2180-1305, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 35 904,05 грн.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок земельного податку позивачу за 2016 рік було здійснено з урахуванням положень рішення Київської міської ради від 03.07.2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва». ДПІ встановлено, що згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка по АДРЕСА_1 відноситься до 118 економіко-планувальної зони. Грошова оцінка в межах зони відповідно до зазначеного рішення Київської міської ради від 03.07.2014 року № 23/23 становить 1139,52 грн./кв.м. З огляду на наведене сума земельного податку за земельну ділянку площею 163 кв.м. розрахована наступним чином: 163х1139,52х2,5х1,44х1,249х1,433х3%=35904,05 грн., де: 1139,52 грн./кв.м. - базова вартість 1 кв.м. землі (відповідно до додатку 2 до рішення Київської міської ради від 03.07.2014 року № 23/23); 163 кв.м. - площа частини земельної ділянки; 2,5 - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (відповідно до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2006 року за №388/12262); 1,44 - узагальнюючий локальний коефіцієнт відповідно до довідки про нормативно грошову оцінку частини земельної ділянки за 2008 рік; 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки за 2014 рік (відповідно до листа Держгеокадастру від 14.01.2015 року №6-28-0 22-215/2-15); 1,443 - коефіцієнт індексації грошової оцінки за 2015 рік (відповідно до листа Держгеокадастру від 14.05.2015 №6-28-0 22-215/2-16); 3% - ставка податку.

Позивач вказує, що при розрахунку спірної суми податку контролюючим органом взяті до уваги застарілі дані щодо нормативної грошової оцінки (а саме в частині розміру площі земельної ділянки та показника узагальнюючого коефіцієнту), що в результаті вплинуло на розмір нарахованого податку.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України) використання землі є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом пп. 14.1.72 і 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 271.1 ст. 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п. 274.1 ст. 274 ПК України).

Також, відповідно до внесених Законом України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» змін, зокрема, в частині плати за землю, з 01.01.2015 року визначено, що плата за землю належить до місцевих податків та зборів та є складовою частиною податку на нерухоме майно (ст.ст. 10, 265 ПК України).

Пунктом 12.3 та пп. 12.4.1 п. 12.4 ст. 12 ПК України встановлено, що: міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів; встановлюють ставки місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених Податковим кодексом.

Київською міською радою прийнято рішення від 28.01.2015 року № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629», яким затверджено Положення про плату за землю в м. Києві (далі - Положення).

Зокрема, відповідно до п. 5.6 цього Положення, плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

Згідно з п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Пунктом 286.5 ст. 286 цього Кодексу встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Водночас, згідно з п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить частина (163 кв.м.) нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 (справа № 21-3517а15), згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Права власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст. 120 ЗК України і ст. 377 Цивільного кодексу України.

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

При цьому власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.8 ст. 287 ПК України).

Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) у багато-квартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За таких обставин, на думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п. 5.2 ст. 5 ПК України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 07.07.2015 року (справа № 21-775а15),

В силу норм ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Нормами п. 286.6 ст. 286 ПК України передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

З системного аналізу викладеного вбачається, що податковий орган має підстави для визначення позивачу податкового зобов'язання по земельному податку за земельну ділянку під належною позивачу частиною нежилих приміщень в багатоквартирному жилому будинку, з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території. Зазначене не заперечується позивачем.

Так, відповідно до Земельного кодексу України, Закону України «Про оцінку земель», Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 року № 213, спільним наказом Держкомзему України, Мінагрополітики України, Мінбудархітектури України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 року № 18/15/21/11 затверджений Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2006 року за № 388/12262.

Пунктом 1.7 вказаного Порядку встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться суб'єктами оціночної діяльності, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 року №1378-IV технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (зокрема, з 01.07.2015 рішенням Київської міської ради від 10.12.2014 № 565/565 введено в дію нову нормативну грошову оцінку земель міста Києва, затверджену рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва» та визнано такою, що втратила чинності: технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Києва, затверджену рішенням Київської міської ради від 26.07.2007 №43/1877).

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VІ та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV з 01.01.2013 ведення державного земельного кадастру покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, - Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадстр), який здійснює свої функції, втому числі через свої територіальні органи.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 18.04.2013 №194/9251 «Про ведення міського земельного кадастру» ведення міського земельного кадастру та надання довідок (витягів) з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок покладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

З системного аналізу викладеного слідує, що надання довідок (витягів) з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок з зазначенням коефіцієнту індексації покладено у даному випадку виключно на ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Позивачем до матеріалів позову додана довідка №Ю-22803/2016 про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 72:181:001) (вих. №328 від 21.07.2016), виданої позивачу Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації. Згідно цієї довідки нормативна грошова оцінка частини земельної ділянки визначена у розмірі 1 044 716,75 грн. (в тому числі з урахуванням площі частини земельної ділянки, визначеної на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування та заяви зацікавленої особи (позивача), у розмірі 166,58 кв.м., та узагальнюючого локального коефіцієнту 1,23).

У вказаній довідці застосовані показники та нормативи, що були введені в дію з 01.07.2015 рішенням Київської міської ради від 10.12.2014 № 565/565, яким введено в дію нову технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Києва, затверджену рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 року №23/23, та діяли у 2016 році. Достовірність показників наведених у вказаній довідці про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки відповідач під час розгляду справи документально не спростував.

Відповідач (суб'єкт владних повноважень) під час розгляду справи у суді всупереч норм ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 71 КАС України не надав суду документальні докази використання під час обрахунку спірної суми земельного податку позивача відомостей про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки актуальних станом на день прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що розмір земельного податку з фізичних осіб, який має бути сплачений ним за 2016 рік становить 31 341,5 грн. (1 044 716,75 грн. * 3%), що менше від нарахованої відповідачем в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні на 4 562,55 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.04.2016 №2180-1305 прийняте Державною податковою інспекцією у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (р.н.к.п.п. НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,21 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Соломянському районі Головного управління ДФС у м. Києві ().

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185 - 187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда