Справа № 177/1563/17
Суддя: Суботіна С. А.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 177/1563/17
Провадження № 2-а/177/36/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 листопада 2017 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Дерябкіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними дії Криворізького південного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 29.08.2017 звернувся до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з указаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 13.07.2017 звернувся до Криворізького повінчаного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001), у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, що зазначена у довідці, виданій прокуратурою Дніпропетровської області.

20.07.2017 Криворізьке північне об'єднане Управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області відмовило позивачу у призначенні пенсії з посиланням на те, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, з 01.06.2015 взагалі припинено призначення пенсій за вислугою років згідно з Законом України «Про прокуратуру».

Разом з тим, частиною першою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 26.07.2001, яка була чинною до 01.10.2011 встановлено, що прокурори зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, що включає всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI) до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Отже, позивач був впевнений у своїх законних очікуваннях, що набуте ним на підставі чинного законодавства право на пенсію за вислугу 20 років та розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку буде реалізовано, і таке його право на пенсію, відповідно до вимог ст. 22 Конституції України не буде скасовано, зменшено або звужено. Конституційний Суд України у рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 зазначив, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність поширюються на фізичних осіб.

Таким чином, позивач вважає відмову відповідача незаконною, та такою, що порушує його конституційні права на отримання відповідної пенсії.

У судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову, свої усні доводи обґрунтувала письмовими запереченнями, які долучені до матеріалів справи.

Зазначила, що станом на 13.07.2017, день звернення позивача до УПФУ, Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 втратив чинність, на підставі підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України від 14.10.2014 № 1697-VІІ.

На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про внесення змін - відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, пунктом 5 Прикінцевих положень якого визначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, серед іншого, відповідно до закону України «Про прокуратуру». Оскільки Закон № 213-VІІІ не скасовано, його положення (у частині, що стосується спірних правовідносин) не визнано неконституційними, а до 01.06.2015 закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, тож відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема і відповідно до Закону № 1789-ХІІ. Згідно з абзацом 5 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України вказано, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути одночасно врегульована однопредметними нормативно-правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідач також вказав, що «законні сподівання» позивача відносно стажу роботи 20 років на посадах прокурорів для призначення пенсії за вислугу років припинилися 01.01.2011, з набранням чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ. Крім того, позивач реалізував своє право на пенсію у 2001 році, та його право на призначення/перерахунок пенсії (переведення з одного виду пенсії на інший) може бути реалізовано на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу. Відповідач вважає безпідставними посилання позивача на звуження його прав то соціальних гарантій згідно з ст. 22 Конституції України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, а також матеріали пенсійної справи ОСОБА_1, що надана представником відповідача для огляду у судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в Криворізькій місцевій прокуратурі № 1 прокуратури Дніпропетровської області на посаді прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1. З 05.11.1974 по 17.07.2001 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, та з 06.11.2002 по теперішній час працює в органах прокуратури. Загальний стаж склав 45 років 16 днів, у тому числі стаж в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах склав 14 років 7 місяців 26 днів, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ - 15 років 1 місяць 13 днів, на посадах слідчого - 5 років 9 місяців 4 дні, строкова військова служба - 1 рік 11 місяців 25 днів. Загальний стаж по вислузі років - 37 років 6 місяців 8 днів, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.18) та розрахунком стажу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області (а.с.17).

13.07.2017 позивач звернувся до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у задоволенні якої рішенням від 20.07.2017 позивачу відмовлено.

Відповідно до витягу з протоколу рішення комісії для розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 20.07.2017 № 6, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії, оскільки відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України, зокрема, до Закону України «Про прокуратуру» (а.с.16)

Не погоджуючись з таким рішенням Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, позивач звернувся за захистом свого права до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII, в редакції від 05.11.1991, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Частиною 2 ст. 50-1 цього Закону визначено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08.07.2011, який набрав чинності з 01.10.2011, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, у редакції Закону № 3668-VІ, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2001, страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Отже, з 01.10.2011 положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті.

Згідно з нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, в редакції, чинній на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії, внесено зміни до частини п'ятнадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

01.04.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який встановлює низку змін до законів, що регулюють питання пенсійного забезпечення громадян, зокрема, з 01.01.2015 розмір пенсії за віком та вислугою років, які призначаються за нормами Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, становить 60 відсотків заробітної плати.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України, зокрема «Про прокуратуру».

Закон від 02.03.2015 № 213-VIIІ не скасовано, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнано неконституційними, а до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII

Висновок про правозастосування у цьому питанні сформульовано в постанові Верховного Суду України від 24.05.2016 у справі № 333/6710/15-а, який відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України, суд враховує при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, в абзаці п'ятому пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 № 4-зп, у справі про набуття чинності Конституцією України вказано, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Таким чином, за вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, про застосування до спірних правовідносин нормативних актів, що діяли на час їх виникнення (13.07.2017, день звернення позивача із заявою до Управління), а саме, ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, відповідно до якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2016 по 30.09.2017 - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Разом з тим, відповідно до пенсійної справи позивача, яку оглянуто в судовому засіданні, встановлено, що останній звернувся 06.10.2017 до Криворізького північного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, яка на разі не є предметом розгляду у вказаному судовому засіданні.

Слід також зазначити, що позивач наполягає на призначенні йому пенсії на підставі Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001, у призначенні якої Криворізьким північним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області позивачу було відмовлено, у зв'язку з чим, на думку позивача порушено і ст. 22 Коституції України.

Разом з тим, доводи позивача щодо звуження змісту та обсягу права на призначення пенсії за вислугу років є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001 з 26.07.2001 до 01.10.2011 (в редакції Закону №3668-VI від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Проте, частини перша статті 50-1 цього Закону була замінена двома частинами згідно з Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI, відповідно до яких прокурори і слідчі мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення по 30.09.2011 вислуги років не менше 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. З 0.10.2016 по 30.09.2017 - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії».

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26.07.2001 до 01.10.2011 мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної вище норми права ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, позивач, у період часу з 26.07.2001 по 01.10.2011, не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, а саме його стаж роботи на посадах прокурорів був меншим 10 років, а отже у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001.

Також є необґрунтованими доводи позивача про порушення його прав, гарантованих статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з посиланням на правову позицію Європейського суду з прав людини, яка полягає у тому, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. З цих підстав позивач зазначив, що в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, перебуваючи на службі в органах прокуратури, він мав законні сподівання отримати пенсію за вислугу років при досягнення 20 річного стажу, на умовах ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001), і які були в подальшому звужені ст. 86 Закону України «Про Прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити те, що «законне сподівання» не є правом у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України. Сутність цього поняття полягає в тому, що виправдане очікування особи щодо досягнення певної мети повинно ґрунтуватися на положеннях національного законодавства, отже «сподівання» буде «законним» до тих пір, поки воно ґрунтується на законі. У свою чергу, законодавчі норми щодо соціально-економічних прав не є абсолютними та можуть змінюватися в залежності, зокрема, від економічного становища в державі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Великода проти України» від 03.06.2014).

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем не доведено протиправність дій відповідача при розгляді його заяви від 13.07.2017 про призначення пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, суд не вбачає підстав для задоволення позову про зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу 20 років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України № 2663-111 від 12.07.2001), виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 9-11, 12, 17, 69-71, 99, 117-118, 158-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправними дії Криворізького південного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: