Справа № 2-а-276/10
Суддя: Піх Ю. Р.
Дата ухвалення: 2010-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-276/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2010 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Піх Ю.Р., при секретарі: Кіровій О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Митрофаніни до Управління Державного пенсійного фонду в Комунарському районі м.Запоріжжя, про поновлення пропущеного строку для звернення та зобов'язання відповідача вчинити певні дії щодо перерахування надбавки до пенсії як дитині війни,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом, в якому зазначає, що вона належить до соціальної групи громадян, які мають статус «Діти війни».

Ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачає, що особам що відносяться до даної категорії, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання або державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року були визнані конституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й щодо зупинення дії ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, позивач вважає, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України, відповідачем протиправно не нараховувалась їй1 зазначена щомісячна державна соціальна допомога, як дитині війни, сума якої за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2008 року та з 22.05 2008 р. по 01.12.2008 р. становить 3 358 гривень.

Відповідно до чинного законодавства, рішення Конституційного Суду України в цій справі має преюцидальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок положень статей зазначених законів, що визнані конституційними.

Позивач звертався до відповідача із проханням виплатити йому вищевказану заборгованість, відповідач відмовив.

Так як законні права позивача було обмежено шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили, крім того, про належні їй, як дитині війни, виплати позивачу нічого відомо не було, факт порушення її прав стало відомо висвітленням зазначених фактів у пресі у зв'язку з ухваленням рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року.

Тому просила суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по теперішній час. Визнати протиправними дії Управління Державного пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя.

Визнати протиправними дії Управління Державного пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя.

Зобов'язати Управління Державного Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату позивачу надбавки до пенсії згідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по день розгляду справи в суді.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, та надала аналогічні пояснення викладені в позовній заяві.

Представник відповідача заперечувала проти позову. У своїх запереченнях зазначає, що боргу у правлінні перед позивачем немає.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги як дітям війни за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 року розрахованої згідно ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вважає, що позовні вимоги підлягають розгляду лише з 24.11.2009 року, оскільки позивач звернувся до суду 24.11.2009 року, керуючись статтями Кодексу Адміністративного судочинства (далі КАСУ). Згідно з п.1,2 ст.99 КАС позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, який встановлюється в строк один рік з дня коли особа довідалась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Доводи позивача про причини пропуску зазначеного строку, на які вона посилається в позовній заяві не є поважними так як незнання закону не є поважною причиною пропуску встановленого законодавством строку звернення до суду.

Також навела наступні заперечення щодо суті позовних вимог.

Згідно Положення «Про управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя від 04.01.2008 року Управління пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя є органом Пенсійного фонду України, підвідомчий ГУ ПФУ в Запорізькій області та Пенсійному фонду України. Управління в своїй діяльності керується Конституцією, законами України, актами президента, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст..6 Закону України ( в редакції від 18.11.2004 року) № 2195 «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

З набранням чинності з 01.01.2006 року Закону №2195 дія ст..6 цього закону була призупинена на 2006 рік Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», а після внесення до останнього змін було передбачено поетапне запровадження такого підвищення.

Протягом 2007 року підвищення пенсій дітям війни виплачувалося в порядку встановленому ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», яка передбачувала виплату такого підвищення лише особам, що є інвалідами (позивач не є інвалідом). Водночас п.12 ст.71 вказаного закону дія ст.6 Закону № 2195 була призупинена на 2007 рік.

З ст.28 Закону №1058 зазначає, що даний розмір мінімальної пенсії за віком застосовується виключно до пенсії, що призначається на умовах цього Закону. Позивачу пенсія за віком призначена з 24.02.2000 року за нормами ЗУ «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року.

Таким чином з 09.07.2007, тобто з моменту відновлення дії ст..6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» до 01.01.2008, законодавством не було визначено механізму розрахунку підвищення пенсії діям війни.

У випадку задоволення позовних вимог управління в порушення ст.22,23,24,25 Конституції України та ст..119 Бюджетного кодексу України повинно буде порушити виплату інших соціальних виплат.

Отже, по-перше, будуть порушені права пенсіонерів, по-друге управління порушиться.119 Бюджетного кодексу «Нецільове використання бюджетних коштів», а як наслідок нецільове використання бюджетних коштів утворює склад злочину, передбачений ст..210 Кримінального кодексу України. Стосовно позовних вимог позивача з 2009 рік зазначаємо, що згідно ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» № 835-ІУ від 26.12.2008 року Кабінету Міністрів України на 2009 рік надається встановлювати розмір соціальних виплат, як відповідно до законодавства визначаються залежно від мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Ст.54 зазначеного Закону встановлено, що в 2009 році прожитковий мінімум встановлюється в розмірах, що діяли у грудні 2008 року, тобто -498,00 грн.

Дані норми не були визнані неконституційними та діють по теперішній час. Отже, вважає, що управління діє в межах правового поля законодавства України.

Тому просила в позовних вимогах ОСОБА_1 щодо поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги дітям війни» до УПФУ в Комунарському районі відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши заперечення та інші докази, які знаходяться в матеріалах справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ксерокопії пенсійного посвідчення виданого на імя ОСОБА_1 випливає, що позивач перебуває на пенсійному обліку відповідача, отримує пенсію за віком та має статус «дитини війни» відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року. (а.с.4)

Згідно із ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в редакції від 18.11.2004 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пояснень осіб, що беруть участь у справі, та письмових заперечень Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, випливає, що в період 2006-2007 роках позивачу не здійснювалось нарахування та виплата зазначеної щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а з 01.01.2008 року позивачу виплачується щомісячно, як дитині війни, підвищення до пенсії в розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.(а.с.10)

Відповідно до ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року, дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік було зупинено, з урахуванням ст.111 цього Закону, тобто крім зазначених виплат інвалідам, на яких не поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року, яке набрало чинності з моменту оголошення та було оприлюднене у «Офіційному віснику України» від 27.07.2007 року та потім й в інших офіційних виданнях України, були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й п.12 ст.71 та ст.111 зазначеного Закону, щодо зупинення та обмеження на 2007 рік дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім того, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що з моменту ухвалення Конституційним судом України рішення №6-рп/2007 від 09.07.2007 року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й п.12 ст.71 та ст.111 зазначеного Закону, щодо зупинення та обмеження на 2007 рік дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ці неконституційні положення втратили свою чинність, а тому з 09.07.2007 року Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя, повинно було нараховувати та здійснювати позивачу виплати підвищення до пенсії, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у попередній редакції, що відповідачем зроблено не було, в результаті чого, цією бездіяльністю відповідача було порушено право позивача на отримання зазначеного підвищення до пенсії.

Суд вважає, що оскільки відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, призначення, перерахунок та виплата пенсії покладено на районні управління Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів, тому саме Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя повинно було вирішувати питання щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії позивачу відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Між тим, відповідно до ч.2 ст.99 КАС України, випливає, що для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суд вважає, що оскільки рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року було оприлюднене наприкінці липня 2007 року в офіційних виданнях України, тому позивач повинна були дізнатися про своє порушене право саме з моменту оприлюднення зазначеного рішення, а тому й перебіг строку звернення до суду для позивача розпочався з моменту оприлюднення вказаного рішення. Також суд бере до уваги пояснення позивача про те, що вона дізналася про порушення свого права в 2006 році.

Відповідно до ч.2 ст.101 КАС України, процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, та згідно із ч.1 ст.103 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати.

Суд приходить до висновку, що оскільки позивач звернулася до суду лише 24.11.2009 року , та оскільки суд не знаходить підстав для поновлення цього строку, тому позовні вимоги позивача за період з 09.07.2007р. - задоволенню не підлягають у звязку із пропуском строку звернення до суду, відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, оскільки представник відповідача наполягав на застосуванні зазначеного строку.

Виходячи з значеного, річний строк звернення до суду за захистом прав обчислюється з 24.11.2008 року.

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, текст ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено у наступній редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», та таким чином дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було відновлено в попередній редакції.

Таким чином, суд вважає, що оскільки, в період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року, ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» діяла в редакції від 28.12.2007 року, тому в даному випадку Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя, в зазначений період часу, діяло відповідно до діючого на той час законодавства та не мало підстав для нарахування позивачу щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, а тому позовні вимоги за період з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Крім того, суд також вважає, що з 22.05.2008 року Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя повинно було нараховувати та сплачувати позивачу підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла до внесення змін від 28.12.2007 року, а саме в редакції від 18.11.2004 року, тобто в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, що відповідачем знову зроблено не було, в результаті чого, цією бездіяльністю відповідача було порушено право позивача на отримання підвищення до пенсії у зазначеному розмірі за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно.

Також є безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів для виплати зазначеного підвищення до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені діючим законодавством.

Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Але, задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважає, що вимога позивача про зобовязання відповідача провести відповідні виплати підвищення до пенсії у певній грошовій сумі, за відповідний період часу, не підлягає задоволенню, оскільки зазначені виплати позивачу не були нараховані, а питання повязані із нарахуванням та перерахунком пенсій відносяться виключно до компетенції відповідача, який повинен їх проводити відповідно до діючого законодавства.

Крім того, суд вважає, що для повного захисту порушених прав позивача необхідно, відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно, з врахуванням раніше виплачених сум зазначеного підвищення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст.1, 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також ст.ст.6-14, 71, 86, 99-103, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя, щодо не нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 згідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя здійснити нарахування та провести відповідні виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року , з врахуванням раніше виплачений сум зазначеного підвищення.

Зобов'язати Державне казначейство України виділити та перерахувати необхідні кошти Управлінню Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя для виплати ОСОБА_1 не донарахованого підвищення до пенсії як дитині війни за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» .

В задоволенні інших вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Комунарський районний суд м. Запоріжжя заяви про апеляційне оскарження у 10-денний строк з дня її проголошення та подання апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Ю.Р.Піх