Справа № 815/4177/17
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4177/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м.Одеса

16год. 00хв.

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява (з урахуванням уточнень) ОСОБА_1, в якій позивач просить суд визнати протиправними дії 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області щодо несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні; зобовязати 6 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4229,10 грн. за період з 03.07.2017 року по 20.07.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до Наказу Головного управління ДСНС України в Одеській області № 734 від 26 червня 2017 року «Про звільнення зі служби ДСНС України» ОСОБА_1 - капітана служби цивільного захисту, начальника караулу 5 державної пожежно-рятувальної частини 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області звільнено у запас Збройний Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 176 підпунктом « 1» (у зв'язку з закінченням строку контракту). Відповідно до Наказу 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області №56 від 03 липня 2017 року (по особовому складу)та на підставі вищезазначеного Наказу Головного управління ДСНС України в Одеській області №734 позивача було виключено зі списків ДСНС та знято з усіх видів забезпечення 03 липня 2017 року. Як зазначає позивач, всупереч вимог чинного законодавства, відповідачем не проведено розрахунок ні в день звільнення з зі служби, ні в день підписання наказу про виключення з кадрів ДСНС та зняття з усіх видів грошовою забезпечення. Таким чином, на думку позивача, оскільки згідно Наказу 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області №56 від 03 липня 2017 року (по особовому складу) він звільнений з 03.07.2017, а днем фактичного розрахунку є 20.07.2016, дії 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області щодо несвоєчасного проведення остаточного розрахунку при звільненні є протиправними, оскільки не відповідають вимогам ст.116 КЗпП України.

Позивач вважає, що на підставі ст. 117 КЗпП України за період затримки розрахунку з дати звільнення по день фактичного розрахунку йому має бути виплачений середній заробіток у спірній сумі (4229,10грн. за 18 днів затримки).

У судове засідання 25.10.2017 року позичав не зявився, через канцелярію суду надав письмове клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

В матеріалах справи наявні письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції вказав,що позивач у своїх вимогах посилається на КЗпП України. Але, при цьому Позивач не врахував, що порядок розрахунку при звільнені осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту регулюється Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом МВС від 23.04.2015 №475. Відповідно до статті 3 КЗпП України, кодекс регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності і на спірні правовідносини, зазначені у позові, не поширюється оскільки ці правовідносини врегульовані спеціальним законодавством. На думку представника відповідача, у даному випадку, вищевказані правовідносини регулюються актом спеціального законодавства, адже за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів. На підставі вищевикладеного, вимоги Позивача є безпідставними, адже зазначені спірні правовідносини регулюються актами спеціального законодавства і не підпадають під дію ст. 117 КЗпП України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 26 червня 2017 року Головним управлінням ДСНС України в Одеській області прийнято наказ №734 (по особовому складу) «Про звільнення зі служби ДСНС України» капітана служби цивільного захисту ОСОБА_1, начальника караулу 5 державної пожежно-рятувальної частини 6 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області та направлено на військовий облік до Вознесенського РВК Миколаївської області.

Відповідно до витягу з Наказу від 03 липня 2017 року №56 «Про виключення зі списків ДСНС України, виконання службових обовязків» ОСОБА_1 виключено з кадрів ДСНС України та знято з усіх видів забезпечення. При цьому, у зазначеному наказі вказано наступне: виплатити премію у розмірі 548 відсотків посадового окладу з 01 червня 2017 року по день виключення; виплатити надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальне звання та надбавки за вислугу років з 01 червня 2017 року по день виключення; виплатити надбавку за вислугу років у розмірі 35 відсотків від посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальне звання (станом на 03 липня 2017 року календарна вислуга становить 21 рік 10 місяців 18 днів); виплатити надбавку за особливі умови служби повязані з ризиком для життя у розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальне звання.

Як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 10.08.2017 року №NE3B2VHUHARVMH26 фактичний розрахунок з позивачем проведено 20.07.2017 року у сумі 75521,56 грн.(заробітна плата, 20 ДПРЧ ГУ ДСНС України).

Позивач звернувся 17.07.2017р. до Головного управління ДСНС України в Одеській області з заявою щодо надання довідок: про нараховане, але не виплачене грошове забезпечення; про розмір невиплаченої вихідної допомоги; про середню заробітну плату за останні два місяці.

Відповідно до листа ГУ ДСНС в Одеській області від 24.07.2017 року №02/3478/13, який позивач отримав 31.07.2017 року, зазначено, що для отримання вказаних довідок позивачу необхідно звернутись до 6 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області.

У звязку з чим, ОСОБА_1 було направлено відповідну заяву, на яку отримано відповідь 09.08.2017 року у вигляді довідки про суму доходів за останні два місяці.

Згідно з довідкою від 09.08.2017 року №16/138-42/11 сума доходу позивача за травень 2017 року складає 5736,41 грн., а за червень 2017 року 8595,36 грн., що у загальному розмірі становить 14331,77 грн.

Як зазначає позивач, оскільки він звільнений з 03.07.2017 року, а днем фактичного розрахунку є 20.07.2017 року, - розрахунок з ним проведений несвоєчасно, з порушенням ст.116 КЗпП України.

За власним розрахунком ОСОБА_1, його середньоденний дохід складає 234,95 грн.(отримано шляхом ділення нарахованих 14331,77 грн. на кількість календарних днів за останні відпрацьовані 2 місяці 61 день).

З урахуванням кількості днів затримки розрахунку при звільненні (з 03.07.2017 по 20.07.2017) йому загалом не виплачено кошти у сумі 4229,10 грн. (з розрахунку 234,95 грн.* 18 днів).

Вищезазначене зумовило звернення ОСОБА_1 з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до абзацу 2 п. 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення встановлені спеціальними законами.

Частиною 1 статті 99 Кодексу цивільного захисту України визначено, що до персоналу (кадрів) органів управління та сил цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір.

Відповідно до частини 5 статті 99 Кодексу цивільного захисту України трудові відносини працівників органів управління та сил цивільного захисту регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Згідно частин 1, 2 статті 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 року № 593 /надалі - Положення № 593/, у цьому Положенні визначається порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, пов'язані з перебуванням громадян України (далі - громадяни) у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту.

Відповідно до пункту 2 Положення № 593 служба цивільного захисту є державною службою особливого характеру, яка забезпечує пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, вживає заходів до запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідації їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Пунктом 3 Положення № 593 передбачено, що особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Згідно з пунктом 45 Положення № 593 контракт про проходження служби цивільного захисту - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином та державою, від імені якої виступає ДСНС, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.

Згідно з положеннями пункту 56 Положення № 593 днем припинення строку дії контракту вважається: день закінчення строку дії контракту; день, зазначений у наказі по особовому складу про звільнення із служби цивільного захисту (але не раніше дня виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС) - у разі дострокового розірвання контракту; наступний день після смерті (загибелі) особи рядового і начальницького складу, а також визнання її судом безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Відповідно до пункту 176 Положення № 593 контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту, зокрема, у зв'язку із закінченням строку контракту, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два тижні.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звільнено у відповідності до пп.1 п 176 Положення №593 від 11.07.2013 року 03.07.2017р.

Суд вважає вірною позицію позивача, що вищезазначені нормативно-правові акти не встановлюють іншого строку проведення остаточного розрахунку при звільненні працівника, ніж строки зазначені в ст. 116 КЗпП України, і не встановлюють наслідки затримки розрахунку інші, ніж в ст. 117 КЗпП України.

Виплата всіх сум, що належать при звільненні працівника провадиться в день звільнення (ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 15.09.2015 року №21-1765а15.

Відповідачем не заперечується факт несвоєчасного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Отже з урахування викладеного, оскільки днем фактичного розрахунку з позивачем є 20.07.2017 року, при цьому звільнення відбулось 03.07.2017 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та зобовязання відповідача - 6 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 234,95*17=3994,15грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 03.07.2017 року по 20.07.2017 року, оскільки час затримки складає 17 днів, а не 18 днів як помилково вважає позивач.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд погоджується з тим, що несвоєчасний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 20.07.2017р., а не 03.07.2017р., є протиправним, оскільки порушує вимоги ст116 КзПП України, тому в частині визнання дій відповідача протиправними позов підлягає задоволенню.

Суд вважає помилковою та не приймає до уваги позицію відповідача щодо неможливості застосування в даному спорі положень КЗпП України, зокрема, ст.ст.116, 117 цього Кодексу, оскільки вона суперечить вимогам ч.ч.1,5 ст.99 Кодексу цивільного захисту України та не враховує обставину перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем за укладеним контрактом.

Помилковими є посилання відповідача на норми Інструкції про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої Наказом МВС від 23.04.2015 №475, постанови Кабміну України від 07.11.2007р. №1294, котрі не регулюють правовідносини, повязані із затримкою розрахунку при звільненні, тобто несвоєчасною виплатою вже нарахованих згідно цих нормативних актів сум при звільненні особи.

Відповідач доказів, які б спростовували факт несвоєчасного розрахунку при звільненні ОСОБА_1, суду не надав, допущене порушення вимог трудового законодавства фактично не заперечує.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з відмовою у стягненні з відповідача 234,95грн. середнього заробітку за 1 день.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії 6 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Одеській області щодо несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні ОСОБА_1 із ДСНС України.

Зобовязати 6 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 3994(три тисячі девятсот девяносто чотири)грн. 15коп. за період з 03.07.2017 року по 20.07.2017 року.

В частині нарахування та виплати 234грн. 95коп. відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.М. Аракелян