Справа № 295/11905/17
Суддя: Гумен Н. В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Гумен Н.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19.10.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років, зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити, починаючи з 27.04.2017 року, пенсію за вислугою років та виплатити недоплачену за цей період пенсію.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що наказом Головного управління Національної поліції у Житомирській області від 04.07.2016 року звільнений зі служби в Національній поліції України через хворобу, вислуга років на день звільнення складає 23 роки 07 місяців 28 днів. З 05.07.2016 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ОСОБА_2 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

27.04.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на пенсію за вислугою років. Листом № 818/Д-11 від 11.05.2017 року відповідач відмовив у переведенні на пенсію за вислугою років у звязку з відсутність у позивача необхідного розміру календарної вислуги років для призначення пенсії.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства.

02.11.2017 року представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подано до суду письмові заперечення проти позову, в яких останній не погоджуючись з позовом, просив відмовити у його задоволені.

На підставі ст. 183-2 КАС України розгляд справи проводиться у скороченому провадженні, без виклику сторін, які беруть участь у справі, та без проведення судового засідання.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, подані відповідачем заперечення на позов, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, а також повідомлені відповідачем обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено, що позивач згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 04.07.2017 № 142 о/с звільнений зі служби в Національній поліції України за п. 2. ч. 1. ст. 77 (через хворобу), вислуга років на день звільнення складає 18 років 08 місяців 27 днів, у пільговому обчисленні - 23 роки, 07 місяців, 28 днів.

Починаючи з 05.07.2016 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Житомирській області та отримує відповідно до ОСОБА_2 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсію по інвалідності.

27.04.2017 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області із заявою про перехід на пенсію за вислугою років.

Відповіддю відповідача № 818/Д-11 від 11.05.2017 року позивачу було відмовлено у переході на пенсію за вислугою років у зв'язку із відсутністю у нього необхідного розміру календарної вислуги років для призначення пенсії.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 102 ОСОБА_2 України «Про Національну поліцію» встановлено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених ОСОБА_2 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пунктом "б" статті 1-2 цього закону передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього ОСОБА_2 мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту "а" статті 12 пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього ОСОБА_2 (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього ОСОБА_2), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього ОСОБА_2.

З огляду на викладене, суд зазначає, що вислуга років позивача станом на день його звільнення (04.07.2016 року) у календарному обчисленні становить 18 років 08 місяців 27 днів і це не є достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до ОСОБА_2 №2262.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що в даному випадку для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. N 393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 23 роки 07 місяців 28 днів є безпідставними, оскільки згідно ч.4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 суперечать приписам п."а" ст. 12 ОСОБА_2 України від 9 квітня 1992 року №2262-XII застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.4 ст. 9 КАС України має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовляючи в призначенні пенсії діяло в межах повноважень та відповідно законів України а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вважає за необхідне вказати, що чинним законодавством України визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є певний стаж роботи за спеціальністю. Однак умови призначення пенсії за вислугу років неоднакові. В одних випадках вони призначаються незалежно від віку, в інших - встановлюється вік і стаж.

Тривалість стажу роботи розраховується з урахуванням загальної тривалості роботи в календарному вирахуванні або загальній тривалості роботи в пільговому вирахуванні.

Для призначення пенсії за віком позивачу ОСОБА_2 №2262 визначає, як обов'язкову вимогу наявність саме календарної вислуги, а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні.

Загалом, аналізуючи тіло ОСОБА_2 № 2262 суд вважає за необхідне відзначити, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). В той же час для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Календарна вислуга років не залежить від пільгового обчислення стажу і враховується, окрім випадків отримання права на призначення пенсії, для отримання права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні (стаття 9).

Правомірність висновків суду щодо різного підходу законодавця до понять "календарна вислуга років" та "вислуга років" підтверджується і положеннями статті 17 ОСОБА_2, якою передбачено можливість зарахування певних видів стажу саме до "вислуги років". Так, до такої вислуги зараховуються періоди, визначені ч.1 та ч.3 ст. 17, однак ці ж періоди не зараховуються до календарної вислуги з підстав зазначених судом раніше.

При цьому законодавець у назві статті 17 використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років "для призначення пенсії". Наведене також підтверджує попередні висновки суду, що всі періоди служби враховуються для призначення пенсії. Однак саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Позивач такої вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, а тому права на призначення пенсії за вислугу років не здобув.

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

На підставі ОСОБА_2 України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", керуючись ст. ст. 8, 9, 11, 17, 71, 160-163, 183-2, 244-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В. Гумен