Справа № 214/3612/17 (2-а/214/207/17)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2017 рокусправа № 214/3612/17 (2-а/214/207/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 19 липня 2017 року у справі №214/3612/17 (2-а/214/207/17) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2, в якому просив:

- визнати дії Інспектора роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Кривому Розі ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 по складанню протоколу серії АР № 770460 від 11.06.2017 року про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі протиправним;

- скасувати постанову серії АР № 770460 від 11.06.2017 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляду штрафу в розмірі 425,00 грн.;

- закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 та ч.1 ст. 126 КУпАП.

Постановою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 19 липня 2017 року

в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Дана адміністративна справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 770460 від 11.06.2017 року, прийнятою інспектором роти № 3 батальйону № 1 УПП у м. Кривому Розі ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 до гр. ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Винесення оскаржуваної постанови мотивовано тим, що позивач 11 червня 2017 року о 14 год. 00 хв. в м. Кривому Розі по вул. В.Великого керував автомобілем НОМЕР_1 без заднього бамперу, а також не мав при собі полісу цивільно-правової відповідальності власників ТЗ, чим порушив п.31.4.7 «е» та 2.1 «г» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції зазначив про те, що позивачем не надано доказів, які б спростовували обставини, викладені у спірній постанові серії АР № 770460 від 11.06.2017 року, а тому суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 1 статті 70 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ч. 1ст. 80 КАС України визначено, що речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

В свою чергу відповідачем, на виконання приписів частини 4 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду першої інстанції наданий відеозапис з портативного відеореєстратора, який використовується на підставі статті 40 Закону Закону України «Про Національну поліцію».

Досліджуючи обставини події, колегія суддів зазначає, що відеозапис містить відеоінформацію про те, що автомобіль позивача 11 червня 2017 року о 14:00 рухався без заднього бамперу та при перевірці документів на вимогу поліцейського водій не надав поліс цивільно-правової відповідальності власників ТЗ.

Враховуючи те, що зазначений відеозапис містить інформацію про обставини події, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення - керування транспортним засобом, у якого відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, а тому він має розглядатися судом як речовий доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що зазначений речовий доказ відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки одержаний з дотриманням закону та, як вже зазначалось, містить інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Крім того, з постанови вбачається, що позивачем не було надано представнику поліції страховий поліс цівільно- правової відповідальності, чим порушено п.2.1. ґ Правил дорожнього руху України, приписами якого визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Будь - які докази наявності страхового полісу у позивача станом на 11.06.2017 року в матеріалах справи відсутні та позивачем в обґрунтування позову з даного питання будь-які доводи не наведені, отже, підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, та прийняття оскаржуваної постанови належними та допустимими доказами не спротовані.

Приписами ст. 36 КУпАП визначено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідальність за порушення п. п.31.4.7 «е» ПДР України передбачена ч.1 ст. 121 КУпАП у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідальність за порушення п.2.1. ґ ПДР України передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідачем при винесенні постанови визначено відповідальність позивача в межах приписів ст. 36 КУпАП.

Колегія суддів критичного розцінює доводи апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не є власником транспортного засобу, яким він керував при цьому обовязковий поліс ЦПВ видається власнику наземних транспортних засобів, та відповідно до п. 2.2 ПДР України власник ТЗ може передавати такий засіб іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши при цьому їй реєстраційні документи на цей ТЗ. Крім того, апелянт посилається на приписи ст. 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що контроль за наявністю договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлені матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Так, приписами п.2.1 ПДР України визначено перелік документів, які водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, і поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Отже, відсутність у позивача полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки в тому числі і поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем його прав, передбачених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, через неможливість надати письмові пояснення, скористатись правовою допомогою, а також порядку розгляду адміністративної справи, колегія суддів зазначає наступне.

З 08 серпня 2015 року набрав чинності ОСОБА_3 України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і у статтю 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від обов'язку складати протокол у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час скоєння порушення та прийняття спірної постанови, колегія суддів дійшла висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені відповідно до Закону № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. ОСОБА_3 не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини у справі, вірно застосував приписи нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, що ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 19 липня 2017 року у справі №214/3612/17 (2-а/214/207/17) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак