Справа № 686/21071/16
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/21071/16

Головуючий у 1-й інстанції: Мороз В.О.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

16 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2016 року позов задоволено. Визнано дії Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправними. Зобов'язано Хмельницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 з 21.09.2016 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного заробітку.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Разом з апеляційною скаргою відповідачем подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалами Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 липня 2017 року скасовано ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року, а справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2017 року Хмельницькому об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України Хмельницької області поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2016 року у даній справі.

За клопотанням відповідача розгляд справи призначався в режимі відеоконференції, однак у зв'язку з некоректною роботою системи відеоконференцзв'язку, що підтверджується актом від 16.11.2017 та враховуючи подану представником позивача заяву від 16.11.2017 про розгляд справи в порядку письмового провадження (вх.№ 16376/17), а також те, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обовязковою, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач проходив службу в органах прокуратури з 21 жовтня 1997 року до 21 вересня 2016 року. Його спеціальний трудовий стаж на посадах прокурорів, а також прирівняних посадах становить 21 рік 3 місяці 29 днів. Загальний стаж - 24 роки 4 місяці 25 днів, що підтверджується копією трудовою книжки (а.с. 7-9).

З 20.12.2013 позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у розмірі 60% від заробітної плати прокурора.

21 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ.

Листом від 27.09.2016 №63/02 Хмельницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, відповідно до якого з 01 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначається відповідно до спеціальних законів, в тому числі відповідно до Закону України "Про прокуратуру", у зв'язку із чим з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно відмовлено ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років, з розрахунку 90% від заробітної плати позивача відповідно до положень ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням конституційно закладених основ соціального забезпечення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII, (далі - Закон № 1789-XII) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

За приписами ч. 2 ст. 50-1 Закону № 1789-XII розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Разом з тим, з 15 липня 2015 року набув чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), згідно з Розділом ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ , крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46 2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур.

Враховуючи, що з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, то норми Закону 1789-XII, якими передбачався 20 річний стаж роботи, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, необхідний для виходу на пенсію за вислугою років, втратили свою чинність.

Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На час прийняття Закону №213-VIII та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон №1789-ХІІ, положеннями ст.50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, а відтак, п.5 Прикінцевих положень Закон №213-VIII стосувався положень Закону №1789-ХІІ і саме за нормами вказаного закону неможливо було призначати пенсію працівникам прокуратури, оскільки така пенсія повинна була призначатися відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів звертає увагу на те, що Закон №1697-VІІ було розроблено з урахуванням досвіду функціонування прокуратури в європейських державах, стандартів Ради Європи, а також висновків та рекомендацій, які надавалися Венеціанською Комісією щодо законопроектів про реформування прокуратури України (CDL-AD (2006)029 від 17 жовтня 2006 року, CDL-AD (2009)048 від 27 жовтня 2009 року, CDL-AD (2012)019 від 15 жовтня 2012 року).

Будь-які зміни до ст. 86 Закону №1697-VII щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та на час розгляду справи не вносились. Положення Закону №1697-VII не визнані неконституційними та підлягають застосуванню.

Водночас, підстави позбавлення особи права на отримання пенсії відповідно до Закону №1697-VІІ встановлено ч. 12 ст. 86 Закону №1697-VІІ, де посилання на п. 5 Прикінцевих положень Закону №213-VIII відсутнє.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта стосовно відсутності підстав для призначення позивачу пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до відповідача з відповідною заявою, просив призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону № 1789-XII.

Однак, на час звернення позивача (21 вересня 2016 року) до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону 1789-XII норми вказаного Закону втратили свою чинність, оскільки введено в дію новий Закон №1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (ст. 86), а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, та який є спеціальним по відношенню до спірних правовідносин.

Так, нормами ч. 1 ст. 86 даного Закону встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до ч. 8 ст. 86 Закон №1697-VІІ право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів, у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Колегія суддів зауважує, що за приписами ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Враховуючи, що ОСОБА_2 звернувся за реалізацією свого права на призначення пенсії 21.09.2016, то колегія суддів приходить до висновку, що питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час ст. 86 Закону №1697-VІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року у справі №К/800/12368/17, від 26 квітня 2017 року у справі №К/800/13397/17 та від 22 травня 2017 року у справі № К/800/17109/17

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, на час звернення з заявою про призначення пенсії за вислугою років, у позивача наявний загальний стаж роботи 24 роки 04 місяці 25 днів, в тому числі стаж роботи на посаді прокурора становить 21 рік 03 місяці 29 днів, а відтак позивач має необхідну вислугу років для призначення пенсії саме відповідно до ст. 86 Закону №1697-VІІ.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для призначення пенсії позивачу відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-XII, оскільки норми останнього втратили свою чинність в частині пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Необґрунтованими також вважає суд апеляційної інстанції посилання суду першої інстанції на положення ст. 22 Конституції України, оскільки на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду законодавцем по іншому унормовано умови та порядок пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури відповідно до нового Закону України "Про прокуратуру", що не може бути розцінено як звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод прав позивача до моменту набуття права на пенсію.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку щодо наявності підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування постанови суду першої інстанції як такої, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4