Справа № 812/1497/17
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1497/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

судді: Кисельової О.О.,

при секретарі: Ждановій Г.Є.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2;

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кремінської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (далі - відповідач) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 2003 року працював керівником відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (далі керівник відділу). 10 жовтня 2017 року йому оглошено про прийняття розпорядження головою Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 10.10.2017 № 134к «Про звільнення у звязку із втратою права на державну службу за п.9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, п. 3 ч. 1 ст. 84 ЗУ «Про державну службу».

Вказане розпорядження вважає протиправним та незаконним, яке підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Зазначає, що до обовязків керівника відділу входить: контроль виконання законодавчих актів з питань освіти, прийняття на посади та звільнення з посад працівників відділу, керівників підвідомчих йому закладів, керівництво закладами освіти, які віднесені до сфери управління Кремінської районої державної адміністрації Луганської області.

Відповідно до Положення про відділ освіти та посадової інструкції начальник відділу є основним фінансовим розпорядником по витратам бюджету «Освіта» у межах затвердженого бюджету.

Постановою Кремінського районного суду від 07.09.2017 (справа № 414/1574/17) позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172 КУпАП України, та накладено штраф за виплату щорічної винагороди його дружині, як заступнику директора школи за високі досягнення з нагоди Дня працівника освіти.

Посилається на ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП України, ст. 36, 40, 41 КЗпП України, ст. ст. 1, 65, 66, 69 ЗУ «Про державну службу», рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», рішення ЄСПЛ від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» та зазначає, що у відповідача відсутні підстави звільнення позивача з посади у звязку із винесенням судом рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідачем не проведено службового розслідування, за наслідками якого звільнено позивача з посади, а також чинне законодавство України забороняє звільнення працівників в період тимчасової непрацездатності.

У звязку з наведени просив:

-визнати протиправним та скасувати розпорядження Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 10.10.2017 № 134к «Про звільнення ОСОБА_1»;

-поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області;

-стягнути на користь ОСОБА_1 з Кремінської раонної державної адміністрації Луганської області середню заробітну плату за час вимушеного прогулу станом на час прийняття рішення суду у справі;

-допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали аналогічні пояснення, викладеним у адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти адміністративного позову, про що подав письмові заперечення проти позову, в яких наполягав на правомірності звільнення позивача, у звязку з чим просив відмовити в задоволенні позову повністю (а.с.64-66, 89-91).

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, розглянувши справу межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, встановив наступне.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

Спеціальним законодавством урегульовані питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням).

Предметом позову у даному спорі є правомірність прийняття відповідачем Кремінською районною державною адміністрацією Луганської області розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти райдержадміністраціїу відповідності до пункту девятого частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України та пункту третього частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу».

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 розпорядженням голови Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 12.05.2003 № 130к на умовах проходження конкурсу призначений на посаду начальника відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (а.с. 43).

23 вересня 2016 року позивачем прийнято рішення та підписано наказ № 291- ОД «Про визначення професійного свята Дня працівників освіти», згідно якого заступнику директора з навчально-виховної роботи Кремінської ЗОШ І-ІІІ ступеня ОСОБА_4, яка є близькою особою дружиною, видано винагороду в розмірі 2720 грн.

Вказаний факт позивачем в судовому засіданні не заперечувався та дані обставини встановленні Кремінським районним судом Луганської області під час розгляду матеріалів, які надійшли від Управління соціального захисту економіки в Луганській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності за частинами 1,2 статті 172-7 Кодексу про адміністративні правопорушення ОСОБА_1.

За наслідками розгляду вказаних матеріалів, Кремінським районним судом Луганської області прийнято постанову від 07.09.2017 (справа № 414/1574/17), якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172 КУпАП України, та накладено штраф за виплату щорічної винагороди його дружині, як заступнику директора школи, за високі досягнення з нагоди Дня працівника освіти (а.с. 13-23).

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 02.10.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Кремінського районного суду Луганської від 07.09.2017 про накладення адміністративного стягнення за ч.ч. 1, 2 ст. 172 КУпАП України на ОСОБА_1 залишено без змін (а.с. 83-84).

Вказану постанову Апеляційного суду Луганської області від 02.10.2017 відповідачем отримано 06.10.2017 за вх. № 26/4532 (а.с. 92).

У період з 06.10.2017 по 19.10.2017 позивач знаходився на лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЮ № 663902, виданого комунальною установою «Кремінський районний центр первинної медико-санітарної допомоги (а.с.11, 95).

В ході розгляду справи, позивачем надано пояснення, що 06.10.2017 ним особисто повідомлено голову Кремінської районної державної адміністрації Луганської області про тимчасову втрату працездатності з 06.10.2017.

Вказаний факт представником відповідача в судовому засіданні не заперечувався. Також не заперечувався факт, що відповідач на час прийняття рішення про звільнення позивача, був обізнаний щодо знаходження ОСОБА_1 з 06.10.2017 на лікарняному.

09 жовтня 2017 року за вих. № 25-1/2942 головою Кремінської районої державної адміністрації Луганської області на адресу Луганської обласної державної адміністрації направлено подання у відповідності до вимог статті 11 Закону України «Про місцеві державні адмінстрації», в якому просили погодити звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, у звязку із втратою державним службовцем права на державну службу відповідно до пункту 3 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу» (а.с.93).

10 жовтня 2017 року головою Кремінської районної державної адміністрації Луганської області прийняте розпорядження № 134к, яким звільнено ОСОБА_1, начальника відділу освіти райдержадміністрації, у звязку із втратою на державну службу (а.с.67). Дане розпорядження вручено особисто позивачу під підпис 10.10.2017 (зворотній бік а.с.67).

19 жовтня 2017 року за вих. № 6/31-5876 на зазначене подання від 09.10.2017 надано погодження щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (а.с.94).

Згідно частини другої статті 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - ЗУ «Про державну службу», Закон № 889-VIII) державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо повязані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Стаття 71 Закону України «По державну службу» визначає порядок проведення службового розслідування.

З метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування.

У разі невиконання або неналежного виконання посадових обовязків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обовязково.

Особи, які проводять службове розслідування, мають право: одержувати пояснення від державного службовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб щодо обставин справи; одержувати у підрозділах державного органу чи за запитом в інших органах необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; одержувати консультації відповідних спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

Державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються;

2) порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, які причетні до справи;

3) бути присутнім під час виконання відповідних заходів;

4) подавати в установленому порядку скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування.

За результатами службового розслідування складається висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до стаття 74 цього дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Згідно статт 75 цього Закону перед накладенням дисциплінарного стягнення субєкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Закон України «Про державну службу» також кореспондується з Постановою Кабінету міністрів України від 13.06.2000 № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України Про запобігання корупції прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі- Порядок).

Абзацом першим пункту першого Порядку визначено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України Про запобігання корупції (далі - Закон) прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування, зокрема, з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або повязаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого субєкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обовязки (далі - керівник органу).

Дія цього Порядку не поширюється на державних службовців, крім випадку, визначеного абзацом пятим цього пункту.

Так, абзацом пятим цього пункту визначено, що з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або повязаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого субєкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обовязки (далі - керівник органу).

Таким чином, даний Порядок визначає підстави та порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тощо, та дія цього Порядку не поширюється на державних службовців, крім випадку, визначеного абзацом пятим цього пункту.

Приписами статті 83 Закону України «Про державну службу» встановлені підстави для припинення державної служби, зокрема, державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою субєкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у звязку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Частиною першою статті 84 цього Закону підставами для припинення державної служби у звязку із втратою права на державну службу або його обмеженням є, зокрема, набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або повязане з корупцією правопорушення.

Частиною другою цієї статті встановлено, що у випадках, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті, субєкт призначення зобовязаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32цього Закону.

Вимоги статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) визначають підстави припинення трудового договору, а саме:

1) угода сторін;

2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення;

3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу;

4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45);

5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду;

6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці;

7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи;

7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, повязану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення;

7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади";

8) підстави, передбачені контрактом;

9) підстави, передбачені іншими законами.

З аналізу наведених норм слідує, що з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування, але стаття 84 ЗУ «Про державну службу» чітко визначає підстави для припинення державної служби у звязку із втратою права на державну службу або його обмеженням, а саме: набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або повязане з корупцією правопорушення.

Посилання позивача та його представника на те, що відповідачем в порушення вимог статтей 71, 74, 75 ЗУ «Про державну службу» не проведено службового розслідування, судом визнаються незмістовними, оскільки статтею 84 ЗУ «Про державну службу» чітко визначено порядок звільнення з посади державного службовця у звязку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або повязане з корупцією правопорушення, а Постановою Кабінету міністрів України від 13.06.2000 № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України Про запобігання корупції прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» визначено обовязок проведення службового розслідування у разі виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного діяння.

Тобто у даному випадку відповідач правомірно звільнив позивача з посади у відповідності до вимог статті 84 ЗУ «Про державну службу» без проведення службового розслідування, оскільки є рішення, яким доведено вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1,2 статті 172-7 Кодексу про адміністративні правопорушення України, що унеможливлює подальше проходження служби.

Статтею 40 визначено перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Частиною четвертою цієї статті встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Таким чином, приписи даної статті забороняють звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Судом встановлено, що позивач з 06.10.2017 знаходився на лікарняному, та станом на 10.10.2017 (на день звільнення) листок тимчасової непрацездатності не був закритий і період тимчасової непрацездатності ще не закінчився.

В ході розгляду справи, позивачем надано листок тимчасової непрацездатності серії АГЮ № 663902, виданого комунальною установою «Кремінський районний центр первинної медико-санітарної допомоги, оглядом якого встановлено, що позивач перебував на лікуванні з 06.10.2017 по 19.10.2017.

Форма листка непрацездатності та Інструкція про порядок його заповнення затверджені наказом від 03.11.2004 р № 532/274/136-ос/1406.

Листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів. На лицьовій стороні цього листка вказуються дати, з якої і по яку особу звільнено від роботи. Отже, «незакритий лікарняний» - це листок непрацездатності, в якому вказана тільки перша дата, а друга відсутня. Це в свою чергу вказує, що період непрацездатності ще не закінчився і звільнити таку особу з ініціативи власника або уповноваженого ним органу КЗпП України забороняє.

Оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 06.10.2017 по 19.10.2017, позивач був тимчасово непрацездатним, у звязку із знаходженням на лікуванні, та статтею 40 КЗпП України чітко встановлено заборону звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, тому відповідачем неправомірно звільнено позивача з займаної посади у період знаходження на лікарняному.

Посилання представника відповідача стосовно правомірності звільнення позивача у відповідності до вимог статті 84 ЗУ «Про державну службу», без врахування підстави знаходження ОСОБА_1 на лікарняному станом на час прийняття оскаржуваного розпорядження, судом визнаються незмістовними, з огляду на наступне.

Відповідач під час прийняття оскаржуваного розпорядження керувався ЗУ «Про державну службу», яким врегульовуються питання повязані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), а КЗпП України передбачає гарантії для працівника у разі звільнення під час розірвання трудового договору у період тимчасової непрацездатності, передбачені частиною четвертою статті 40 КЗпП України.

Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачем в порушення вимог статті 40 КЗпП України, звільнено позивача у період тимчасової непрацездатності, суд прийшов до висновку, що розпорядження Кремінської районної державної адміністрації від 10.10.2017 № 134к, є протиправним та підлягає скасуванню, а як наслідок позивача слід поновити на посаді начальника відділу освіти Кремінської райдержадміністрації Луганської області.

Щодо вимоги позивача про поновлення його на посаді начальника відділу освіти Кремінської райдержадміністрації Луганської області, суд зазначає наступне.

Оскільки позивача було звільнено з посади начальника начальника відділу освіти Кремінської райдержадміністрації Луганської області 10.10.2017 та 10.10.2017 є останнім робочим днем, тому суд при вирішенні питання про поновлення позивача на посаді начальника відділу освіти Кремінської райдержадміністрації Луганської області дійшов висновку про необхідність поновлення позивача з наступного робочого дня, тобто з 11.10.2017.

Згідно із частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною другою цієї статті визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі за текстом - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд при обрахунку розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу виходить із розміру заробітної плати позивача за серпень та вересень 2017 року. Згідно із довідкою Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 19.10.2017 № 9 середня заробітна плата ОСОБА_1 за серпень 8162,31 грн., за вересень 2017 14216,20 грн., всього - 22378,51 грн. (а.с.62).

Таким чином, одноденний заробіток позивача складає 520,43 грн. ( 22378,51 грн. : 43 робочих днів (кількість робочих днів у серпні 2017 року 22, у вересні 2017 року 21 згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 № 10196 /0/14-14/111535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік»)).

Кількість робочих днів з дня звільнення позивача (10.10.2017) та по день розгляду справи - 23 дні (згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 № 10196 /0/14-14/111535/0/14-16/13«Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік»).

Таким чином, сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 11969,89 грн. (520,43 грн. х 23 дні).

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кремінської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 10 жовтня 2017 року №134 к «Про звільнення ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Кремінської районної державної адміністрації Луганської області з 10 жовтня 2017 року.

Стягнути з Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 10 жовтня 2017 року по 09 листопада 2017 року у сумі 11 969, 89 грн. (одинадцяти тисяч девятиста шістдесяти девяти гривень 89 коп.), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов'язкових платежів.

Постанову у частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 11 969, 89 грн. (одинадцяти тисяч девятиста шістдесяти девяти грнивень 89 коп.) допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2017 року.

Суддя ОСОБА_5