Справа № 243/4547/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пронін С.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року справа №243/4547/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.

секретар Терзі Д.А.,

за участю: позивача не зявився,

представника відповідача 1 не зявився,

представника відповідача 2 - ОСОБА_2, довіреність від 30.08.2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Словянського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2017 року у справі № 243/4547/17 за позовом ОСОБА_3 до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Словянського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2017 року ОСОБА_3 (далі позивач, заявник) звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач 1, Словянське відділення), Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Словянського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі відповідач 2, Виконавча дирекція) про визнання дій протиправними, зобовязання виплатити заборгованість зі сплати пенсії з квітня 2017 року по день ухвалення рішення у справі та поновити виплату пенсії, зобовязання виплатити заборгованість зі сплати страхових виплат з жовтня 2016 року по день ухвалення рішення у справі та поновити такі виплати (а.с.1-3).

Постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2017 року позовні вимоги задоволені, визнані дії Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо зупинення виплати йому пенсії з квітня 2017 року протиправними, зобов'язано Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити заборгованість зі сплати пенсії з квітня 2017 року по день ухвалення рішення у справі тобто по 24 липня 2017 року та поновити виплату пенсії. Визнані дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо зупинення виплати йому щомісячних страхових виплат сум з жовтня 2016 року протиправними. Зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити заборгованість зі сплати страхових виплат з жовтня 2016 року по день ухвалення рішення у справі тобто по 25 вересня 2017 року та поновити такі виплати. Допущено негайне виконання постанови суду в частині присудження виплати позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць та в частині присудження виплати позивачу щомісячних страхових виплат у межах суми стягнення за один місяць (а.с.70-73).

Не погодившись з вказаним рішенням, Пенсійний фонд звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що припиняючи виплату пенсії позивачу, Управління діяло на виконання вимог постанов Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» та від 08 червня 2016 року № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (а.с.78-81).

Не погодившись із зазначеним рішенням, Виконавча дирекція також звернулась з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачу щомісячні страхові виплати з 01 грудня 2015 року по 31 жовтня 2016 року включно були сплачені, виплати були припинені з 01 листопада 2016 року. Посилається на те, що позивач в період з 06 квітня 2016 року по 06 жовтня 2016 року і в подальшому, не проходив перевірку за місцем фактичного проживання, з приводу продовження страхових виплат не звертався ні до Відділення Фонду, ні до Управління соціального захисту населення Словянської міської ради. Вважає, що позивач за вказаною адресою не проживає, що є підставою для припинення щомісячних страхових виплат на підставі підпункту 2 статті 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Зауважує, що судом першої порушений пункт 6 частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», який передбачає припинення страхових виплат «в інших випадках, передбачених законодавством». Діюче законодавство, а саме, пункт 2 Порядку № 365 передбачає проведення виплат тільки за умови здійснення контролю, який проводиться не рідше ніж один раз на шість місяців (а.с.96-98).

Позивач та відповідач 1 в судове засідання не зявились, про дату час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні відповідач 2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника відповідача 2, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі Пенсійного фонду, залишити без задоволення, вимоги, викладені в апеляційній скарзі Фонду задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено й не оспорюється апелянтом наступне.

Позивач, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, є пенсіонером інвалідом 3 групи по трудовому каліцтву та отримує пенсію за віком довічно.

Відповідач 1, Словянське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, є субєктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Управління Пенсійного фонду України та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Законом.

Відповідач 2, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Словянського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, є субєктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Законом.

За даними довідки від 07 жовтня 2015 року № НОМЕР_2 позивача взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Зареєстроване місце проживання визначено: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання зазначено місце Словянськ, вулиця Новосодівська, 6.

Даними матеріалами справи також підтверджено, що позивач перебуває на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Слов'янську Донецької області як інвалід третьої групи по трудовому каліцтву.

Згідно постанови Словянського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області «Про припинення щомісячної страхової виплати» від 11 листопада 2016 року, позивачу припинено виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1343,95 грн. Причина припинення: заява потерпілого від 14 квітня 2017 року про продовження страхової виплати на період до 06 жовтня 2016 року та відсутність результатів перевірки фактичного місця проживання. Виплати припинено з 01 листопада 2016 року.

Суть спірних правовідносин у правомірності прийняття відповідачами спірних рішень щодо припинення заявнику соціальних виплат, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058), Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788), Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі Закон №1706), Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Пунктом шостим статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами частини 1 статті 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

За змістом частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема, в інших випадках, передбачених частиною 1 статті 49 цього Закону.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, колегія суддів зазначає, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як до з'ясування певних обставин, на що посилався відповідач у своєму розпорядженні про припинення виплати пенсії позивачу з травня 2017 року.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження ( тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Проте, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року, визнаний незаконним та чинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595.

Зокрема, в мотивувальній частини ухвали Вищого спеціалізованого суду у справі № К/800/19498, К/800/19418, зазначено: «Системний аналіз вказаних норм Конституції України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перевірка законності постанови № 595 в частині затвердження пункту 2 Тимчасового порядку, дає підстави для висновку про те, що, зупиняючи видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, Кабінет Міністрів України порушив їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на системний аналіз зазначених норм права, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області, не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належної позивачам відповідної пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки, перешкоджає цьому.

Законодавець не наділив Кабінет Міністрів України правом на обмеження конституційних прав громадян, вказаними нормами законів.

Постанова Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 136, якою затверджено «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового соціального страхування», та на яку посилаються відповідачі, як на підставу припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2016 року, не є законом і не може змінювати (звужувати) встановлене Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право позивача на отримання пенсії за віком.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог позивача, проте зауважує, що наявними матеріалами справи підтверджено, що позивачу щомісячні страхові виплати з 01 грудня 2015 року по 31 жовтня 2016 року включно були сплачені Фондом та ці виплати були припинені лише з 01 листопада 2016 року, а не у жовтні 2016 року, як було визначено судом першої інстанції в оскаржуваній постанові.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що в цій частині постанова суду підлягає зміні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про негайне виконання судового рішення в частині з огляду нам приписи пункту першого частини першої статті 256, частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, проте вважає, що судом першої інстанції помилково визначено період, з якого порушене право позивача на отримання страхових виплат від Фонду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити заборгованість зі сплати страхових виплат з жовтня 2016 року по день ухвалення рішення у справі тобто по 25 вересня 2017 року та поновити такі виплати, проте такий помилковий висновок суду в цій частині не призвів до неправильного вирішення по суті справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись статтями 171, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2017 року у справі № 243/4547/17 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Словянського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 17 року у справі № 243/4547/17 задовольнити частково.

Постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2017 року у справі № 243/4547/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3 до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Словянського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - змінити.

В абзацах 4 та 5 резолютивної частини замість слів «з жовтня 2016 року» зазначити «01 листопада 2016 року»

В іншій частині постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2017 року у справі № 243/4547/17 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 листопада 2017 року. Повний текст постанови складений та підписаний у нарадчій кімнаті 17 листопада 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дати складання її в повному обсязі.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_4