Справа № 806/2515/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року Житомир справа № 806/2515/17

категорія 2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Всеукраїнської громадської організації "Комітету конституційно-правового контролю України" до Житомирського державного університету імені ОСОБА_1 про визнання дій протиправними,-

встановив:

Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" звернулась до суду з позовом до Житомирського державного університету імені ОСОБА_1 та просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволенні запиту на інформацію та у ненаданні запитуваної інформації, стягнути з відповідача компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 3600,00 грн.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що звернувся до відповідача із запитом щодо надання публічної інформації про ВНЗ, яка є предметом суспільного інтересу, в чому було відмовлено, посилаючись на те, що запитувана інформація не є інформацією, що становить суспільний інтерес; вказана інформація міститься на сайті університету; не оплачено фактичні витрати, пов'язані з копіюванням та друком щодо запитуваної інформації. Позивач вважає, що така відмова у задоволенні запиту на інформацію, порушує право на доступ до публічної інформації, оскільки підстави такої відмови є незаконними.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно письмових додаткових пояснень, позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача до суду прибув, проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмових запереченнях, подав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження. В обгрунтування заперечень зазначив, що дійї відповідача щодо відмови надати позивачу запитувану інформацію є правомірними, оскільки запитувана інформація не є предметом суспільного інтересу, а тому посилання на ч.4 ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" є необґрунтованим. Крім того, позивач не оплатив фактичні витрати, пов'язані з копіюванням та друком щодо запитуваної інформації, як це передбачено законом. Також вказав, що вказана інфомація міститься на сайті університету, тому друк такої інформації є економічно недоцільним.

Дослідивши матеріали справ, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, з огляду на таке.

Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно-правового контролю України" звернулась 03.04.2017 року до розпорядника інформації Житомирського державного університету із запитом про надання інформації про ВНЗ, яка є предметом суспільного інтересу, у вигляді належним чином засвідчених копій документів: статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;ліцензій на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифікату про акредитацію освітньої програми АНЗ; структури ВНЗ; витягу ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; Правил прийому до ВНЗ у 2017 році; Положення про приймальну комісію ВНЗ у 2017 році; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2017 році; переліку та вартість платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; планів роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

У відповідь на запит, позивачу надіслано лист від 10.04.2017 №1/231, у якому повідомлено, що надати належним чином засвідчені копії вказаних у запиті документів не має можливості оскільки: відповідно до ст.21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов"язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Обсяги друку у даному випадку будуть складати не менше 300 сторінок, що складатиме суму у розмірі 252 грн. Посилання на ч.4 ст.21 Закону України "Про доступ до публічної інформації", є некоректним оскільки поняття інформації, що становить суспільний інтерес згідно ст.29 Закону України "Про інформацію" є інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов"язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності фізичних або юридичних осіб.

Крім того, університет є неприбутковою організацією і повністю (на 100%) фінансується з державного бюджету, тому у затвердженому кошторисі університету не передбачені витрати на дані послуги. Друк інформації, що міститься у відкритому доступі на сайті університету є економічно недоцільним. (а.с.15-16)

Позивач вважає дії щодо відмови у наданні запитуваної інформації протиправними, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку діям відповідача, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про інформацію" передбачено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно ст.5 цього ж Закону, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" має бути надана публічна інформація, окрім тієї, що належить до 1) конфіденційної інформації, 2) таємної інформації, 3) службової інформації.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; коли розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам, а шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Статтею 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Статтею 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч. 3 ст. 22 вказаного Закону).

Відповідно до абзацу 7 ч. 1 ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 34 Закону України "Про вищу освіту" вищий навчальний заклад - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей. Безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обовязки та відповідальність визначаються законодавством і статутом вищого навчального закладу.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що позивач у порядку, визначеному Законом, наділений правом одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто є запитувачем інформації. В свою чергу, відповідач є розпорядником публічної інформації як особа, яка виконує делеговані повноваження в частині надання освітніх послуг.

Пункт 6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI зобов'язує розпорядників інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно зі ст. 20 цього ж Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. Строк розгляду запиту розпорядник інформації може продовжити до 20 робочих днів у разі, якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, праву особи на доступ до публічної інформації кореспондує обов'язок розпорядника публічної інформацією надати її на відповідний запит у визначені законом строки.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", така відмова має бути вмотивованою, тобто містити посилання на вищенаведені підстави для відмови.

Зі змісту письмового запиту позивача, копія якого міститься у матеріалах справи, вбачається, що він оформлений відповідно до вимог ст. 19 Закону.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відмова у наданні позивачу запитуваних документів мотивована тим, що запитувана інформація не підпадає під визначений перелік ознак суспільного інтересу та позивач зобов"язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк документів.

Згідно з статтею 21 Закону №2939-VI інформація на запит надається безкоштовно.

У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Разом з цим, частиною четвертою названої статті передбачено, що при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про інформацію" предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Аналізуючи критерії та умови, за яких можна вважати, що інформація є такою, що становить суспільний інтерес, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.

Таким чином, згідно аналізу положень Законів України №2939-VI та "Про інформацію" суспільно необхідною є інформація, що становить суспільний інтерес, зокрема, яка забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків, серед яких є право на освіту.

Оцінюючи запитувану позивачем інформацію на предмет наявності суспільного інтересу до неї, та зважаючи на те, що інформація, яку просив надати позивач стосується надання вищим навчальним закладом освітніх послуг, тому, з огляду на її характер, така інформація є суспільно необхідною (становить суспільний інтерес) й не може бути обмежена у доступі.

Тобто, запитувана інформація відноситься до сфери освіти та спрямована на забезпечення права на отримання освіти, передбаченого статтею 53 Конституції України.

Враховуючи той факт, що інформація, яка була запитана позивачем, є безумовно інформацією, що становить значний суспільний інтерес, а тому плата за копіювання та друк такої інформації не стягується.

Подібна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.04.2017 по справі №К/800/51193/15.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у задоволенні запиту на інформацію з підстав нездійснення оплати фактичних витрат на копіювання документів, оскільки запитувана позивачем інформація становить суспільний інтерес, а згідно чинного законодавства плата за копіювання та друк інформації, що становить суспільний інтерес, не стягується.

Разом з тим, суд вважає, що у даному випадку порушені права позивача підлягають захисту саме шляхом визнання протиправною відмову Житомирського державного університету імені ОСОБА_1, оформлену листом від 10.04.2017 №1/231, в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітету конституційно-правового контролю України" від 03.04.2017 №032/2-17.

Що стосується вимоги про стягнення 3600,00 грн. витрат на правову допомогу, то суд зазначає з цього приводу наступне.

Згідно ч.1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 97 КАС України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 04.09.2017 , укладений з фахівцем у галузі права ОСОБА_2.(а.с.22)

Згідно умов цього договору, ОСОБА_2 зобов'язується надати юридичні послуги щодо підготовки та подачі позовної заяви до суду, а також здійснення інших юридичних послуг, а позивач зобов'язується оплатити ці послуги.

Згідно акту передачі-прийому наданих правових послуг від 30.08.2017, витрачений час виконавця на надання юридичних послуг становить 6 год. Гонорар за надані послуги сплачено у розмірі 3600,00 грн., з розрахунку 1 година роботи = 600,00 грн. (платіжне доручення від 05.09.2017 №56). (а.с.26)

Відповідно до ст.1 цього Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Такий розмір на даний час становить 640 грн. (1600*40%/100).

Отже, розмір гонорару за одну годину не перевищує встановлений ст. 1 Закону "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" граничний розмір такої компенсації.

За таких обставин, суд вважає, що на користь позивача за рахунок Житомирського державного університету імені ОСОБА_1 підлягає до відшкодування 3600, грн. понесених витрат на правову допомогу та 1600,00 грн. сплаченого судового збору, з огляду на що, позовні вимоги у цій частині задовольняє.

Керуючись статтями 86,94,128,158-162,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України ,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Житомирського державного університету імені ОСОБА_1, оформлену листом від 10.04.2017 №1/231, в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітету конституційно-правового контролю України" від 03.04.2017 №032/2-17.

Відшкодувати Всеукраїнській громадській організації "Комітету конституційно-правового контролю України" за рахунок Житомирського державного університету імені ОСОБА_1 3600,00 грн. компенсації понесених витрат на правову допомогу та 1600,00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос