Справа № 804/5974/16
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2017 рокусправа № 804/5974/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Шальєвої В.А. ,

секретар судового засідання: Федосєєва Ю.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року у справі № 804/5974/16 за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 1693-15 від 12.06.2014 року;

- скасувати податку вимогу від 01.09.2014 року № 4231-25;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 177-15 від 12.05.2015 року;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 19464-1303 від 23.06.2016 року;

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, задовольнивши позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила такі обставини.

ОСОБА_3 знаходиться на обліку у відповідача як платник орендної плати за землю.

16.10.2007 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 25.07.2007 року № 95/17 між ОСОБА_3 (орендар) та Дніпропетровською міською радою (орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого, позивачу передано в оренду земельну ділянку площею 0,2964 га за адресою: вул. Шлюзова, 123, яка зареєстрована у Державному реєстрі земель за кадастровим номером :01:620:0024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час укладення цього договору становить 243085,72 грн. Строк дії договору 15 років згідно п.3.1. договору.

Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 12.06.2014 року № 1693-15, яким визначено позивачу податкове зобовязання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 21151,41 грн. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначене податкове повідомлення-рішення від 12.06.2014 року № 1693-15 вручено ОСОБА_3 09.07.2014 року.

01.09.2014 року відповідачем виставлено ОСОБА_3 податкову вимогу № 4231-25 про сплату податкового боргу в розмірі 21150,98 грн. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначену вимогу від 01.09.2014 року № 4231-25 вручено ОСОБА_3 30.09.2014 року.

Відповідачем винесено також податкове повідомлення-рішення № 177-15 від 12.05.2015 року, яким визначено позивачу податкове зобовязання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 34875,40 грн. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначене податкове повідомлення-рішення № 177-15 від 12.05.2015 вручено ОСОБА_3 27.05.2015 року.

Також, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 19464-1303 від 23.06.2016 року, яким визначено ОСОБА_3 податкове зобовязання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 51430,75 грн. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначене податкове повідомлення-рішення № 19464-1303 від 23.06.2016 вручено ОСОБА_3 06.07.2016 року.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернулася до суду.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю з 1 січня 2011 року - Податковим Кодексом України. При цьому статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні, є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпунктів 14.1.72, 14.1.73, 14.147 пункту 14.1 статті 14, підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України, плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельний податок це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також, постійних землекористувачів. Землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі, на умовах оренди.

Справляння плати за землю, в тому числі, розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України з урахуванням критеріїв, які визначені у розділі ХІІІ Плата за землю.

Згідно статей 269, 270 ПК України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі, (яким в даному випадку виступає позивач). Об'єктом оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, а також земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Статтею 1 Закону України Про оренду землі визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статей 13, 48, 15 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Однією із істотних умов договору оренди землі між орендодавцем та орендарем є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату .

Згідно статті 21 Закону України Про оренду землі орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, як визначено у пункті 288.1 статті 288 ПК України, є договір оренди такої земельної ділянки.

За приписами пункту 288.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою:

- для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом;

- для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Податкового кодексу України; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Отже, з 1 січня 2011 року мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, становить 3% від їх грошової оцінки.

Статтею 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно статті 271 ПК України базою оподаткування, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін, розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Вказаний висновок судовою колегією здійснений з урахуванням правової позиції Верховного Суду України викладеної, у постановах від 2 грудня 2014 року (справа № 21-274а14) та від 21 квітня 2015 року (справа № 21-131а15), яка відповідно до вимог ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244-2 КАС України повинна враховуватись судами при застосуванні правових норм в аналогічних правовідносинах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з набранням чинності Податкового кодексу України, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали зазначеної справи містять відмітки на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивачу, а отже грошові зобовязання визначені зазначеними податковими повідомлення-рішеннями є узгодженими.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з вказаними доводами суду першої інстанції, через таке.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Отже, вказаною нормою встановлено дві умови, за наявності яких податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим, а саме якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Як зазначалося вище, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення були врученні позивачу, про що свідчить її особистий підпис у поштовому повідомленні.

Разом з тим, матеріали справи містять висновок експерта № 3324-17 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000097, за результатами якого встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3, що розміщені в рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень із наступними штрих кодами: 464; 104; 760 та 502 в лівому нижньому куті рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення в графі «Розписка в одержанні *» - виконані не ОСОБА_3, а іншою особою. (а.с. 123-129).

Відповідно до ст. 14 ПК України податкова вимога письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (пп. 14.1.153); податковий борг сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання (пп. 14.1. 175).

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що, оскільки позивач не отримувала оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, визначені податкові зобовязання на момент формування та направлення податкової вимоги були неузгодженими, а отже у податкового органу були відсутні правові підстави для винесення податкової вимоги № 4231-25 від 01.09.2014 року, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом скасування зазначеної податкової вимоги.

Стосовно посилання апелянта на те, що у графі «розписка в одержанні» в усіх поштових повідомленнях проставлено підпис ОСОБА_4, а згідно із паспортними даними правильне прізвище ОСОБА_3, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача (НОМЕР_1) є ідентичним номеру особи, відносно якої прийняті оскаржені рішення, у звязку з чим у колегії суддів відсутні сумніви, що ці рішення виносились саме відносно позивача, а отже така формальна описка в одній букві прізвища позивача не є підставою для скасування зазначених рішень.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Повний текст складений 9 листопада 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року у справі № 804/5974/16 скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 01.09.2014 року № 4231-25.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 594 (пятсот девяносто чотири) гривні 92 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: В.А. Шальєва