Справа № 813/1759/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ
13 листопада 2017 року № 813/1759/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 , (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Служби зовнішньої розвідки України, (далі - відповідач, СЗР України), в якому просив:

- визнати протиправними дії т.в.о. Голови СЗР України щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення полковника ОСОБА_1 з посади начальника відділу у розпорядженні директора 4 департаменту СЗР України;

скасувати наказ т.в.о. Голови СЗР України про притягнення полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності - попередження про неповну службову відповідність;

- скасувати наказ т.в.о. Голови СЗР України від 29.04.2017 р. №227-ос про звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби за службовою невідповідністю, (далі - оскаржуваний наказ №227-ос);

- скасувати наказ т.в.о. Голови СЗР України від 29.04.2017 р. №228-ос - в порядку реалізації дисциплінарного стягнення, накладеного наказом т.в.о. Голови СЗР України від 29.04.2017 р. №227-ос - про звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби в запас Збройних Сил України, (далі - ЗС України), та виключення зі списків особового складу з 29.04.2017 р., (далі - оскаржуваний наказ №228-ос).
- поновити у розпорядженні директора 4 департаменту СЗР України за посадою начальника відділу полковника ОСОБА_1 з 29.04.2017 р. та включити в списки особового складу СЗР України з 29.04.2017 р.

- стягнути з СЗР України на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 9704,28 грн в місяць за час вимушеного прогулу з 29.04.2017 р.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 р. відкрито провадження в адміністративній справі №813/1759/17, (далі - справа), справу призначено до попереднього судового засідання.

В подальшому ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2017 р. справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Після надходження справи до Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду та вирішення справи визначено певного суддю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2017 р. справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті позивач підтримав позов та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторона відповідача повідомлена своєчасно та належним чином, заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:
Як з`ясовано у ході судового розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, наказом Міністерства закордонних справ України, (далі - МЗС України), від 19.08.2013 р. №1927-ос «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено 17.09.2013 р. на посаду першого секретаря Посольства України в Чеській Республіці на час довготермінового відрядження.

25.01.2017 р. МЗС України видано наказ №117-ос «Про відкликання ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 , першого секретаря Посольства України в Чеській Республіці, відкликано в Україну 27.01.2017 р. у зв`язку з завершенням терміну довготермінового відрядження.

В подальшому, а саме 29.04.2017 р., на підставі доповідної записки за результатами службової перевірки стосовно полковника ОСОБА_1 , затвердженої т.в.о. Голови СЗР України 28.04.2017 р., т.в.о. Голови СЗР України видано оскаржуваний наказ №227-ос, яким:

- за порушення військової дисципліни, яке полягало у недотриманні вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та вимог п. 3 розділу ІХ Інструкції про порядок формування та організації роботи закордонного апарату СЗР України, затвердженої наказом Голови СЗР України від 25.06.2015 №0016, і виявилося у невиконанні полковником ОСОБА_1 наказів керівництва СЗР України та службових обов`язків, доручених йому за посадою у період виїзду до України та третіх країн без дозволу курівництва СЗР України, відповідно до п. «є» ст. 68 Дисциплінарного статуту ЗС України, накладено на полковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні директора 4 департаменту СЗР України, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Того ж дня т.в.о. Голови СЗР України видано оскаржуваний наказ №228-ос, яким, в порядку реалізації дисциплінарного стягнення, накладеного оскаржуваним наказом №227-ос, та відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби за п. «е» ч. 7 (через службову невідповідність) та ч. 8 ст. 26 у запас ЗС України полковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні директора 4 департаменту за посадою начальника відділу, без права носіння військової форми одягу, виключивши його зі списків особового складу з 29.04.2017 р.

Вважаючи оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Так, нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення зі служби проводиться: а) військовослужбовців строкової служби, які вислужили встановлені строки служби, - на підставі Указу Президента України та на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті; б) військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті; в) осіб офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, - на підставах, передбачених частиною сьомою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті; г) осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, - після закінчення встановлених строків військової служби та на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті; ґ) військовослужбовці, призвані на військову службу в особливий період, - на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті.

Частиною 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби; в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі; д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України; е) через службову невідповідність; є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; ж) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця); и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; і) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про запобігання корупції»; ї) у зв`язку з неможливістю переведення на іншу посаду у разі безпосереднього підпорядкування близькій особі; й) у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу); к) у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років; л) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади"; м) у зв`язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Дисциплінарним статутом ЗС України визначено сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до п.п. 1-4 розділу І Дисциплінарного статуту ЗС України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів;

формування правової культури військовослужбовців;

умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;

додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно п. 45 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту ЗС України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пп. «є» п. 68 Дисциплінарного статуту ЗС України, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Пунктами 83, 84 розділу ІІІ вказаного Статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (п. 86 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту ЗС України).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців ЗС України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби ЗС України.

Відповідно до п.п. 11, 37 вказаного Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Згідно з п.п. 63, 64 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженого Указом Президента України від 17.07.2006 р. №619/2006, (далі - Положення), звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо вони досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється за підставами, передбаченими пп.п. 64 - 68 цього Положення, як правило, без зарахування в розпорядження відповідних начальників.

Про звільнення з військової служби військовослужбовці повідомляються, як правило, не пізніше ніж за два місяці перед поданням до звільнення. Безпосередні та інші прямі начальники проводять з ними співбесіди.

Порядок звільнення військовослужбовців з військової служби визначається Головою Служби зовнішньої розвідки України.

Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби в запас:

а) у зв`язку із закінченням строку контракту;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час або обмежену придатність до військової служби;

в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

г) у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;

д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України;

е) через службову невідповідність;

є) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

ж) у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);

з) у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

и) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції";

і) у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі;

ї) у разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на військовослужбовця обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

У ході судового розгляду справи з`ясовано, що полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з невиконанням останнім наказу №117-ос, а саме внаслідок його неприбуття 27.012017 р. до місця проходження служби.

Накладенню на позивача дисциплінарного стягнення передувало службове розслідування, призначене з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, об`єктивного та всебічного дослідження обставин порушення.

Так, в обґрунтування правомірності винесення оскаржуваних наказів відповідач у письмових запереченнях проти позову зазначив, що за результатами службового розслідування комісією встановлено, що полковник ОСОБА_1 , отримавши 23.01.2017 р. наказ повернутися з відрядження 27.01.2017 р., не виконав його і не прибув вчасно до місця проходження служби, чим порушив вимоги абз. 4 ст. 11 (беззастережно виконувати накази командирів (начальників), абз. 2 ст. 37 (військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін) Статуту внутрішньої служби ЗС України. Під час службового розслідування з`ясовано, що ОСОБА_1 порушив вимоги військової дисципліни, яке полягало у невиконанні наказу керівництва СЗР України повернутися з відрядження 27.01.2017 р. Саме за вказані порушення ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Оцінивши доводи відповідача та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що твердження суб`єкта владних повноважень є передчасними.

Для того, щоб встановити факт протиправності/правомірності притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності необхідно встановити чи мало місце навмисне невиконання останнім наказу керівництва. З огляду на викладене суд зазначає таке.

24.01.2017 р. ОСОБА_1 отримав повідомлення СЗР України від 23.01.2017 р. №212 про завершення 27.01.2017 р. його довготривалого відрядження у Чеській Республіці.

25.01.2017 р., як вже зазначено вище, МЗС України видано наказ №117-ос «Про відкликання ОСОБА_1 ».

Як пояснив у ході судового розгляду справи ОСОБА_1 , отримавши повідомлення про відкликання з довготривалого відрядження, останній вчинив дії, спрямовані на отримання дозволу на відпустку без збереження заробітної плати терміном 14 днів (з 27.01.2017 р. по 09.02.2017 р.). Зазначене підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних листів.

Зі змісту листа Департаменту менеджменту персоналу МЗС України від 26.01.2017 р. №201/61313-914-309, копія якого міститься у матеріалах справи, вбачається, що Державним секретарем МЗС України погоджено надання відпустки ОСОБА_1 , першому секретарю дипустанови, без збереження заробітної плати терміном на 14 календарних днів з 27.01.2017 р. з проведення її в країні перебування. Про прийняте рішення повідомлено Тимчасово повіреного у справах України в Чеській Республіці.

У матеріалах справи міститься копія листа Посольства України в Чеській Республіці від 09.02.2017 р. №61313/3-910-150, яким Державного секретаря МЗС України повідомлено про те, що 09.02.2017 р. Посольство отримало повідомлення від ОСОБА_1 про неможливість його повернення в Україну у визначені терміни (після завершення відпустки без збереження заробітної плати) у зв`язку з гострим захворюванням та терміновою госпіталізацією. До листа додано копії відповідних документів з медичного закладу, якими підтверджується непрацездатність ОСОБА_1 до 24.02.2017 р. Повернення в Україну буде здійснено невідкладно після завершення лікування.

Листом МЗС України від 17.02.2017 р. №201/61313-914-766, у відповідь на лист Посольства України в Чеській Республіці від 09.02.2017 р. №61313/3-910-150, проінформовано, що періоди перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати та тимчасової втрати працездатності будуть враховані під час здійснення всіх належних процедур та розрахунків після його повернення в Україну.

13.03.2017 р. МЗС України видано наказ №440-ос, яким ОСОБА_1 , першому секретарю Посольства України в Чеській Республіці, якого наказом МЗС України від 25.01.2017 р. №117-ос відкликано в Україну, надано відпустку без збереження заробітної плати на 14 календарних днів з 27.01.2017 р. по 09.02.2017 р. та щорічну відпустку за відпрацьований у Посольстві період з 17.09.2013 р. по 26.01.2017 р. терміном на 18 календарних днів з 25.02.2017 р. по 14.03.2017 р.

З аналізу викладених обставин вбачається, що неприбуття ОСОБА_1 на виклик керівництва є поважним та погодженим с відповідними структурами.

Зокрема, як чітко вказано в листі МЗС України від 26.01.2017 р. №201/61313-914-309, у період з 27.01.2017 р. по 09.02.2017 р. ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати, зафіксовано, що вказаний період ОСОБА_2 проведе в країні перебування (Чеській Республіці). Надання ОСОБА_1 відпуски у періоди з 27.01.2017 р. по 09.02.2017 р. та з 25.02.2017 р. по 14.03.2017 р. підтверджується наказом МЗС України від 13.03.2017 р. №440-ос.

Згідно з п. 50 Положення, у мирний час військовослужбовцям надаються відпустки:

а) щорічні: основна; додаткові відпустки, передбачені законодавством;

б) у зв`язку із закінченням військових навчальних закладів;

в) додаткові у зв`язку з навчанням у вищих навчальних закладах без відриву від служби;

г) творчі;

д) соціальні: у зв`язку з вагітністю та пологами; для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; додаткові військовослужбовцям, які мають дітей; у зв`язку з усиновленням дитини;

е) у зв`язку із хворобою;

є) за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Відпустка за сімейними обставинами без збереження грошового забезпечення надається військовослужбовцю у таких випадках:

1) укладення ним шлюбу - тривалістю до 10 календарних днів;

2) тяжкого стану здоров`я або смерті рідних по крові або по шлюбу:

а) дружини (чоловіка), батька (матері), вітчима (мачухи), сина (дочки), пасинка (падчерки), рідного брата (рідної сестри) військовослужбовця, батька (матері) подружжя або особи, на вихованні якої перебував військовослужбовець, - тривалістю до 7 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад;

б) інших рідних - тривалістю до 3 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад;

3) пожежі або іншого стихійного лиха, яке спіткало сім`ю військовослужбовця або осіб, зазначених у підпункті 2 цього пункту, - тривалістю до 15 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад;

4) в інших виняткових випадках, коли присутність військовослужбовця в сім`ї необхідна, за рішенням командира (начальника) військової частини - тривалістю до 3 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду до місця проведення відпустки та назад. Така відпустка може надаватися один раз протягом календарного року.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про відпустки», за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

У ході судового розгляду справи з`ясовано, що період перебування ОСОБА_1 на лікарняному відповідачем не заперечується та не враховується в час безпідставного перебування в Чеській Республіці.

Тобто, підсумовуючи все вищевикладене суд робить висновок, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю є необґрунтованим, адже у ході судового розгляду справи не встановлено такої невідповідності.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 неодноразово був відзначений за належне виконання служби, до ОСОБА_1 застосовувалися заохочення, що, за переконанням суду, свідчить про сумлінне ставлення ОСОБА_1 до служби.

До того ж, суд ще раз зауважує, що ОСОБА_1 не допущено службової недбалості, також відсутній факт порушення останнім військової дисципліни, а тому відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби та виключення його зі списків особового складу ЗС України.

Таким чином, оскаржувані накази є такими, що видані без достатніх на те підстав, внаслідок чого порушено права та інтереси позивача, а тому такі накази мають бути визнані протиправними та скасовані у судовому порядку.

Визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів має наслідком поновлення позивача на військовій службі у розпорядження директора 4 департаменту за посадою начальника відділу та включення його до списків особового складу ЗС України.

При цьому, суд зазначає, що вимога про визнання протиправними дій т.в.о. Голови СЗР України щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення полковника ОСОБА_1 з посади начальника відділу у розпорядженні директора 4 департаменту СЗР України є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є саме визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів та поновлення ОСОБА_1 на службі. Визнання протиправними дій не може призвести до відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Стосовно вимоги про скасування наказу т.в.о. Голови СЗР України про притягнення полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності - попередження про неповну службову відповідність, суд зазначає, що наказ про притягнення полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності - попередження про неповну службову відповідність фактично є наказом №227-ос, протиправність якого вже встановлена у ході судового розгляду справи.

В частині позовних вимог щодо стягнення з СЗР України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазнає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 1.11 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. №260, (далі - Інструкція №260), визначено, що військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді), за рішенням повноважного органу, який прийняв рішення про таке поновлення, виплачується грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, що вони недоотримали внаслідок незаконного звільнення (переміщення).

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано довідку про грошове забезпечення за останні 6 місяців роботи ОСОБА_1 , а тому у суду відсутня можливість визначити суму грошового забезпечення, яка підлягає виплаті позивачеві за час вимушеного прогулу з 29.04.2017 р. по день прийняття судового рішення про поновлення його на військовій службі. Наявна у матеріалах справи довідка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні 2 календарні місяці роботи, що передують даті звільнення, не дає змоги здійснити правильний розрахунок, оскільки, як встановлено судом та зазначено вище, у лютому та березні 2017 р. ОСОБА_1 перебував у відпустках.

Таким чином, з урахуванням норм п. 1.11 Інструкції №260, позовна вимога про стягнення з СЗР України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, постанова суду в частині поновлення позивача на тій посаді та у тому органі, з якого він був звільнений, та стягнення суми середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправними дій, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. Голови Служби зовнішньої розвідки України від 29.04.2017 р. №227-ос «По особовому складу. Про накладення дисциплінарного стягнення», яким на полковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні директора 4 департаменту Служби зовнішньої розвідки України, накладено дисциплінарне стягнення - звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. Голови Служби зовнішньої розвідки України від 29.04.2017 р. №228-ос «По особовому складу. По військовослужбовцях», яким звільнено з військової служби за пунктом «е» частини 7 (через службову невідповідність) та частиною 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України полковника ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні директора 4 департаменту за посадою начальника відділу, без права носіння військової форми одягу, виключивши його зі списків особового складу з 29.04.2017 р.

4. Поновити полковника ОСОБА_1 на посаді як такого, що перебував у розпорядженні директора 4 департаменту Служби зовнішньої розвідки України за посадою начальника відділу, з правом носіння військової форми одягу, включивши його до списків особового складу Збройних Сил України, з дати звільнення.

5. Стягнути зі Служби зовнішньої розвідки України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу із 29.04.2017 р. року по 13.11.2017 р.

6. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

7. Постанову в частині поновлення полковника ОСОБА_1 на посаді як такого, що перебував у розпорядженні директора 4 департаменту Служби зовнішньої розвідки України за посадою начальника відділу, з правом носіння військової форми одягу, включивши його до списків особового складу Збройних Сил України, та стягнення суми середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда