Справа № 2а/2370/4710/2012
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2013-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Черкаси

08 січня 2013 року Справа № 2а/2370/4710/2012

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мишенка В.В.,

при секретарі - Ільченку С.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 особисто, представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2012 ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просить суд визнати факт протиправної бездіяльності Генеральної прокуратури України при розгляді заяви позивача від 26.10.2012 року, що призвело до порушення права позивача на отримання відповіді на заяву, зобовязати Генеральну прокуратуру України надати позивачу законну відповідь, якою зобовязати відповідача здійснити перевірку за участі позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що Генеральна прокуратура України своїми діями порушила вимоги Закону України «Про звернення громадян».

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував повністю з підстав, викладених у запереченнях на адміністративний позов, та зазначив, що проведеною Генеральною прокуратурою України перевіркою встановлено, що дії прокуратури Черкаської області щодо надання відповіді на заяву ОСОБА_1 про відсутність підстав для проведення перевірки в порядку ст. 97 Кримінально-процесуального кодексу України стосовно голови Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_3 є правомірними, про що позивачу 30.11.2012 року Генеральною прокуратурою України надано повну та обґрунтовану відповідь.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає.

Судом встановлено, що до Генеральної прокуратури України 01.11.2012 року надійшла заява ОСОБА_1 від 26.10.2012 року, щодо скасування відповіді прокурора Черкаської області Лісового М.Л. та зобовязання здійснити перевірку за участі позивача.

Під час проведення перевірки викладених доводів Генеральною прокуратурою України з прокуратури Черкаської області були витребувані матеріали, на підставі яких встановлено, що у 2010 році ОСОБА_1 звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 подав доповнення до позовної заяви, в яких просив визнати недійсним акт про право власності на земельну ділянку. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 21.01.2011 року відмовлено у відкритті провадження по вказаним доповненням, а рішенням суду від 21.01.2011 року відмовлено у задоволенні позову. Однак, при отриманні копій вищезгаданих рішень Черкаського районного суду Черкаської області, рішення були датовані 2010 роком, хоча в матеріалах справи знаходились рішення з датою 2011 року.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 вважаючи, що Черкаським районним судом Черкаської області підроблено вказані рішення суду, звернувся до прокуратури Черкаської області зі скаргою на дії голови Черкаського районного суду Черкаської області та просив провести перевірку в порядку ст. 97 Кримінально-процесуального кодексу України.

Прокуратурою Черкаської області були перевірені зазначені обставини та встановлено факт допущення помилки, а не підробки цих документів, що також підтверджено ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 30.05.2012 року.

Крім того, прокуратурою Черкаської області було зясовано, що ОСОБА_1 звертався до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України із заявою щодо притягнення голови Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, проте у відкритті дисциплінарного провадження було відмовлено.

За результатами розгляду звернень ОСОБА_1 прокуратурою Черкаської області надані відповіді про відсутність підстав для проведення перевірки в порядку ст. 97 Кримінально-процесуального кодексу України стосовно голови Черкаського районного суду Черкаської області ОСОБА_3

Оскільки перевірка прокуратури Черкаської області позивача не влаштувала, він звернувся зі скаргою на дії прокуратури Черкаської області до Генеральної прокуратури України.

Не погоджуючись з відповіддю Генеральної прокуратури України, ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що спеціальним законом, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, є Закон України Про звернення громадян від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (надалі Закон №393/96-ВР).

У відповідності до частин 1, 4 статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. При цьому, під скаргою розуміється звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Виходячи з положень частин 1, 3 статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до Закону України «Про прокуратуру»органи прокуратури становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.

Згідно з п. 7 ст. 15 цього Закону Генеральний прокурор України відповідно до законів України видає обов'язкові для всіх органів прокуратури накази, розпорядження, затверджує положення, інструкції.

Пунктом 6.4 Регламенту Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України №53 від 30.09.2005 року, п.3.11 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України №9гн від 28.12.2005 року (зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора України №62 від 19.09.2007 та №17 від 25.03.2008), встановлено, що до провадження Генеральної прокуратури України приймаються звернення, по яких прийнято рішення прокурорами обласного рівня.

На виконання статті 12 Закону України Про прокуратуру, статті 22 Закону України Про звернення громадян наказом Генерального прокурора України від 21 червня 2011 року № 9гн затверджено Інструкцію Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України.

Пунктом 3.2 Інструкцію Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України визначено, що за кожним зверненням в прокуратурах усіх рівнів може бути виконана одна з таких дій:

- прийнято до розгляду;

- передано на вирішення до підпорядкованої прокуратури;

- направлено до іншого відомства;

- приєднано до скарги, що раніше надійшла, або до матеріалів кримінальної справи.

Дослідивши в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 від 26.10.2012 року за вхідною датою 01.11.2012 року, скеровану Генеральній прокуратурі України, про скасування відповіді прокурора Черкаської області Лісового М.Л. та зобовязання прокурора Черкаської області Лісового М.Л. здійснити перевірку за участі позивача та відповідь Генеральної прокуратури України від 30.11.2012 року № 05/3-11451-12, суд звертає увагу, що Генеральною прокуратурою України не надано повної, всебічної та обґрунтованої відповіді ОСОБА_1 на його заяву від 26.10.2012 року за вхідною датою 01.11.2012 року, оскільки питання, які ставив позивач у своїй заяві, не були досліджені та висвітлені у вищезгаданій відповіді Генеральної прокуратури України від 30.11.2012 року № 05/3-11451-12.

З огляду на вищезазначене та виходячи за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1, визнавши неправомірними дії Генеральної прокуратури України в частині ненадання належної відповіді на заяву ОСОБА_1 від 26.10.2012 року за вхідною датою 01.11.2012 року та зобов'язавши Генеральну прокуратуру України надати повну відповідь на заяву ОСОБА_1 від 26.10.2012 року за вхідною датою 01.11.2012 року.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобовязання відповідача надати позивачу законну відповідь, якою зобовязати Генеральну прокуратуру України здійснити перевірку за участю позивача - вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтями 18 та 19 Закону №393/96-ВР визначені права громадянина при розгляді заяви чи скарги, та відповідно обовязки субєкта, який їх розглядає.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян»встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Статтею 19 Закону №393/96-ВР визначено обовязки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, зокрема такі: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніше як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

При цьому, стаття 19 Закону №393/96-ВР встановлює певні обмеження та випадки розгляду звернення за участю особи, випадки такої участі.

Так, відповідно до частини 1 абзацу 2, 3 ст. 19 вищезгаданого Закону у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги, субєкт розгляду зобовязаний скласти про це мотивовану постанову, на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що особа може бути запрошена для розгляду її заяви чи скарги лише у випадку проведення засідання, тобто розгляду її колегіально.

Генеральна прокуратура України не є колегіальним органом, а тому заяви чи скарги розглядаються субєктами у порядку, визначеному їх положеннями чи правилами, без обовязкового виклику і присутності цих осіб.

Оскільки Інструкцією Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України не передбачено обовязкового виклику і присутності цих осіб при розгляді їх звернення, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про зобовязання відповідача надати позивачу законну відповідь, якою зобовязати Генеральну прокуратуру України здійснити перевірку за участі позивача, не підлягає до задоволення.

Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно п. 2. ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Інших доказів сторони суду не назвали та не надали.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, 86, 94, 97, 122, ст. ст. 158-163 КАС України, Черкаський окружний адміністративний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Генеральної прокуратури України в частині ненадання належної відповіді на заяву ОСОБА_1 від 26.10.2012 року за вхідною датою 01.11.2012 року.

Зобов'язати Генеральну прокуратуру України надати повну відповідь на заяву ОСОБА_1 від 26.10.2012 року за вхідною датою 01.11.2012 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Мишенко