Справа № 824/18/16-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/18/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

14 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Прокуратури Чернівецької області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Прокуратури Чернівецької області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, зобов'язання до вчинення певних дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області про звільнення ОСОБА_2 з посади старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення у звязку з скороченням кількості прокурорів органів прокуратури від 18.12.2015 №1317-к;

- зобовязати прокуратуру Чернівецької області поновити ОСОБА_2 на посаді старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правого забезпечення;

- зобовязати прокуратуру Чернівецької області виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.08.2017 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу прокурора Чернівецької області від 28.10.2015 №1049-к та наказ прокурора Чернівецької області від 18.12.2015 №1317-к, якими старшого радника юстиції ОСОБА_2 звільнено з посади старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення та органів прокуратури Чернівецької області.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення з 20.12.2015.

Стягнуто з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2015 по 01.08.2017 у розмірі 215443 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що з 18.05.1998 ОСОБА_2 перебувала на держаній службі й працювала в органах прокуратури Чернівецької області.

З 14.01.2015 позивач працювала на посаді старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення.

15.07.2015 наказом Генеральної прокуратури України №60-ш у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області ліквідовано окремі управління і відділи (78) та зараховано до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

Пунктом 2 цього ж наказу у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області скорочено 58 посад та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

Пунктами 3-11 даного наказу у структурі прокуратури за рахунок резерву Генеральної прокуратури України утворено управління нагляду у кримінальному провадженні, управління представництва інтересів громадян та держави в суді, відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури області, відділ підтримання державного обвинувачення в суді, відділ ювенальної юстиції, відділ нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру, відділ організаційного та правового забезпечення, відділ ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційного-аналітичної роботи, відділ організації прийому громадян, розгляд звернень, запитів та зв'язку із громадськістю.

16.07.2015 наказом №657-к прокуратурою Чернівецької області з метою обєктивного та неупередженого вирішення питання про переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників утворено комісію до складу якої увійшли прокурор м. Чернівці, заступник прокурора, начальники управлінь та відділів, а також провідний спеціаліст відділу роботи з кадрами прокуратури області.

18.07.2015 відбулось засідання комісії по встановленню переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників прокуратури Чернівецької області, що оформлено відповідним протоколом.

Комісією було обговорено питання визначення переважного права на залишення на роботі працівників органів прокуратури області, які підлягають наступному вивільненню у звязку із скороченням штату працівників.

Серед списку осіб, посади яких підпадають під скорочення, значилася ОСОБА_2, яка займала посаду старшого прокурора прокуратури області з питань правового забезпечення.

Також було оголошено список працівників, яким комісією не запропоновано посаду в органах прокуратури Чернівецької області, до таких належала і позивач.

У протоколі від 18.07.2015 зазначено, що зважаючи на неможливість переведення на даний час на будь-яку іншу посаду, комісією вирішено попередити ОСОБА_2 про наступне вивільнення у звязку із скороченням штату працівників.

24.07.2015 листом №11/1732вн15 прокуратурою Чернівецької області ОСОБА_2 письмово було попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів України про працю. Даним листом прокуратура Чернівецької області повідомляла, що ураховуючи суттєве скорочення штатної чисельності працівників органів прокуратури Чернівецької області, на час попередження вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу, відсутні.

Згідно з пунктом 5-1 прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" рекомендовано прийняти участь у конкурсному відборі на заняття посади керівника, першого заступника та заступника керівника відповідної місцевої прокуратури.

07.09.2015 ОСОБА_2 ознайомилась із вказаним попередженням.

07.10.2015 позивачу було запропоновано посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району Чернівецької області на період з 05.10.2015 по 14.12.2015 відповідно до наказу Генерального прокурора №96ш у звязку з припиненням діяльності міських, районних, районних у місті та міжрайонних прокуратур.

Від указаної посади позивач відмовилась.

28.10.2015 наказом прокуратури Чернівецької області №1049-к ОСОБА_2 звільнено з посади старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення та органів прокуратури Чернівецької області з 12.12.2015 на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" у звязку з скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

18.12.2015 з метою уточнення положень наказу прокурора Чернівецької області №1049-к від 28.10.2015 та у звязку із перебуванням ОСОБА_2 на лікарняному, наказом прокуратури Чернівецької області №1317-к ОСОБА_2 звільнено з посади старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення та органів прокуратури Чернівецької області з 19.12.2015, у звязку з скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернулась до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний позивачем пункт 2 наказу прокурора Чернівецької області від 28.10.2015 №1049-к та наказ прокурора Чернівецької області від 18.12.2015 №1317-к прийнято не на підставі та не у спосіб, встановлений законодавством, що регулює спірні правовідносини; є необґрунтованим, тобто таким, що прийнятий без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправний та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII) визначено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Статтею 60 Закону № 1697-VII вказано, що прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Частиною 4 ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Положенням п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Статтею 42 КЗпП України вказано, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (ч.1). Частиною другою вказаної статті передбачено кому надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Згідно ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Наведеними нормами підтверджується, що у разі перетворення одного структурного підрозділу особи публічного права в інший або його перепрофілювання звільнення зі служби може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників. Саме собою перетворення без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 №9, розяснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При цьому, суд першої інстанції доречно послався на позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 16.10.2012 у справі №21-267а12 де вказано, що при ліквідації державної установи публічного права на іншу державну установу, якій передані функції ліквідованої установи і яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов'язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи та відшкодування усіх витрат, пов'язаних з незаконним звільненням працівника. Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Невиконання такого зобов'язання порушує трудові гарантії працівника.

Згідно наказу Генеральної прокуратури України №60-ш від 15.07.2015 у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області було скорочено 58 посад та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати, в тому числі і посада, яку займала позивач - старший прокурор прокуратури області з питань правового забезпечення.

Разом з тим, у період між попередженням позивача про звільнення із займаної посади та до звільнення в прокуратурі Чернівецької області існували вакантні посади у новостворених структурних підрозділах прокуратури області, а тому існувала можливість для працевлаштування позивача на нову посаду, яку відповідач-роботодавець всупереч наведеним вище положенням трудового законодавств не реалізував.

Згідно матеріалів справи, при наявності вакантних посад, які були з 15.07.2015, відповідач не запропонував позивачу жодної, яка б, зокрема, відповідала її кваліфікаційному рівню. Відповідачем було запропоновано позивачу лише одну посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району Чернівецької області, яка була тимчасовою.

Отже, судом першої інстанції вірно вказано, що пропозиція зайняти фактично нижчу тимчасову посаду в структурі іншої юридичної особи не може бути розцінена як дійсне виконання відповідачем вимог, покладених на нього статтями 40, 49-2 Кодексу законів про працю України.

При цьому, посади, які утворені відповідно до наказу Генерального прокурора України від 15.07.2015 №60ш та інші вакантні прокурорські посади, відповідно до наявних у справі структури та штатного розпису прокуратури Чернівецької області, позивачу не пропонувалися.

Крім того, на виконання вказаного наказу Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015, наказу Генерального прокурора України № 64-ш від 15.07.2015 та з метою об'єктивного та неупередженого вирішення питання про переважне право на залишення на роботі при звільненні працівників, наказом прокурора Чернівецької області № 657-к від 16.07.2015 утворено відповідну комісію.

У протоколі комісії від 18.07.2015 вказано, що зважаючи на неможливість переведення на даний час на будь-яку іншу посаду, попередити позивача про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату працівників. Проте, у вказаному проколі не вказано підстави, обґрунтування та причини щодо неможливості переведення ОСОБА_2 на будь-яку іншу посаду у зв'язку зі скороченням штату.

Згідно матеріалів справи, 24.07.2015 прокуратурою Чернівецької області ОСОБА_2 попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З даним попередженням ОСОБА_2 ознайомилась тільки 07.09.2015.

Разом з цим, 24.07.2015 позивач перебувала на робочому місці, проте, всупереч вимогам ст. 40 та 49-2 КЗпП України, позивачу не було запропоновано іншої посади в органі прокуратури.

Щодо посилання відповідача на відсутність вакантних посад суд першої інстанції вірно вказав, що згідно записів з книги обліку наказів керівника прокуратури Чернівецької області, 24.07.2015 було заповнено лише 35 посад, тобто в прокуратурі області залишались вакантні посади.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджується також з розрахунком суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, проте, відповідачем не надано доказів наявності розрахункової помилки при розрахунку суми середнього заробітку, як і не надано доказів недобросовісності набуття позивачем отриманої вихідної допомоги та допомоги по безробіттю.

Відтак, відповідачем не дотримано порядку вивільнення позивача, встановленого ст.ст.40, 49-2 КЗпП України, а тому оскаржувані пункт 2 наказу прокурора Чернівецької області від 28.10.2015 №1049-к та наказ прокурора Чернівецької області від 18.12.2015 №1317-к є протиправним та підлягає скасуванню, так як звільнення позивача здійснено з порушенням законодавства про працю.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірність прийняття спірних рішень, в той час, як позивачем доведено наявність обставин, що обґрунтовують заявлені вимоги.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Прокуратури Чернівецької області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4