Справа № 202/5980/17
Суддя: Зосименко С. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/5980/17
Провадження № 2-а/202/247/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 листопада 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. В позовній заяві та у судовому засіданні позивачка посилається на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2017 року було встановлено факт постійного проживання її однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 30.04.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року з ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 загинув при виконанні бойового завдання в зоні антитерористичної операції. Позивачка зібрала пакет документів для отримання посвідчення члена сім'ї військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби та звернулася із відповідною заявою до Управління соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради. Відповідач відмовив позивачці у видачі посвідчення «Члена сім'ї загиблого» листом № 2206 від 03.07.2017 року, мотивуючи свою відмову тим, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2017 року не дає законних підстав для встановлення статусу особи, на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Просила визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради у встановлення ОСОБА_1 статусу та видачі посвідчення «Члена сім'ї загиблого», зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення статусу «Члена сім'ї загиблого» та видати посвідчення «Члена сім'ї загиблого».

Представник позивачки у судовому засіданні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача та письмові заперечення проти позову. У запереченнях посилався на те, що відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (тих, які пропала безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать зокрема один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні. Згідно Сімейного Кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, тобто союзу жінки та чоловік, зареєстрованого у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив військову службу по мобілізації з 29.04.2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ОСОБА_2 загинув при виконанні бойового завдання в зоні проведення антитерористичної операції ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

19.06.2017 року ОСОБА_3 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради щодо отримання посвідчення члена сім'ї загиблого учасника війни і бойових дій.

Листом від 03.07.2017 року № 2206 Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради позивачці відмовлено у надані такого посвідчення, оскільки на момент смерті ОСОБА_2, який мав статус учасника бойових дій, він та позивачка не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Правовий статус ветеранів війни визначається Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII (далі - Закон №3551), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дія цього закону розповсюджується на: сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів; сім'ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов'язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов'язаних з антигромадськими проявами; сім'ї загиблих під час Великої Вітчизняної війни осіб із числа особового складу груп самозахисту об'єктових та аварійних команд місцевої протиповітряної оборони, а також сім'ї загиблих внаслідок бойових дій працівників госпіталів, лікарень та інших медичних закладів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв'язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім'ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Відповідно до ч. 2 та ч.4 ст. 3 Сімейного кодексу України від 10.01.2002р. №2947-ІІІ, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.02.2017 року у справі № 202/7952/16-ц за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, заяву позивачки задоволено, встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30 квітня 2007 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3. Даним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом, вели спільне господарство, вели спільний побут, отже, набули певних взаємних прав та обов'язків, притаманних сім'ї.

Надаючи відповідь на звернення позивачки з питання отримання посвідчення відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Управління праці та соціального захисту населення не взято до уваги та не надано належної оцінки обставинам, які встановлено вищезазначеним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.02.2017 року.

Таким чином, Управління праці та соціального захисту населення відмовлено позивачу у видачі посвідчення «Члена сім'ї загиблого» без надання правової оцінки наявному рішенню суду, яке встановлює певні обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведені фактичні обставини, суд вважає такі дії Управління праці та соціального захисту населення протиправними, а позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 21 СК України, ст. ст. 6, 7, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. ст. 6, 11, 12, 17, 69, 71, 94, 128, 158, 159, 160, 163, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради у встановлення ОСОБА_1 статусу та видачі посвідчення «Члена сім'ї загиблого».

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення статусу «Члена сім'ї загиблого» та видати посвідчення «Члена сім'ї загиблого».

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги .

Суддя С.Г. Зосименко