Справа № 804/2492/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 р. Справа № 804/2492/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання Конєвої С.О. Воробйовій П.В.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, третя особа-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.04.2017р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, третя особа-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» та просить:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо не включення позивача до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку №7101 в сумі 199 168,71 грн.;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. включити позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладамиу ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача для внесення даних позивача до Загального Реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем - ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку у гривні за умовами якого позивачеві було відкрито поточний рахунок №7101 за яким Банк брав на себе зобов'язання приймати і зараховувати на вказаний рахунок позивача грошові кошти, які йому надходять, а також виконувати розпорядження клієнта по перерахуванню коштів, видачу відповідних сум та проведення інших операцій за рахунком. На виконання умов зазначеного договору на рахунок позивача 19.05.2016р. були зараховані грошові кошти у розмірі 199168,71 грн. шляхом перерахування на цей рахунок коштів від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» в якості повернення позики. У подальшому за рішеннями НБУ від 23.05.2016р. №14/БТ, від 12.07.2016р. №124-рш ПАТ «Банк Михайлівський» було віднесено до категорії неплатоспроможних, запроваджено тимчасову адміністрацію, а згодом оголошено про початок процедури ліквідації банку з 13.07.2016р. по 12.07.2018р. 15.11.2016р. було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичних особам через систему гарантування вкладників фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг №1736, який набрав чинності 19.11.2016р., за яким до вкладу були прирівняні кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступав повіреним за відповідним договором. Після цього позивач зверталася до відповідача та до Фонду із заявою встановленої форми, оприлюдненій на відповідному сайті Фонду, проте їй кошти не були виплачені, а тому вважає таку бездіяльність відповідача як суб'єкта владних повноважень протиправною, оскільки грошові кошти станом на день запровадження як тимчасової адміністрації, так і на момент ліквідації банку уже знаходилися на рахунку позивача у розмірі 199168,71 грн., що не заперечується відповідачем, а отже, позивач вважає, що вона є вкладником банку згідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України №1736 та відповідач відповідно до його повноважень зобов'язаний був включити позивача до Переліку владників банку, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Також позивач посилається і на те, що за ст.2 вказаного Закону у редакції, чинній на момент визнання банку неплатоспроможним до 01.07.2016р., вкладом є, у тому числі і грошові кошти не лише внесені самим позивачем, а у тому числі і грошові кошти, які надійшли для вкладника, а тому вважає бездіяльність відповідача щодо не включення її до Переліку вкладників банку такою, що суперечить ст.ст.2,26,27 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» та пунктів 3-5 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012р. № 14. У додаткових поясненнях від 19.09.2017р. представник позивача вказав на те, що на вказаний вище банківський рахунок позивачем були внесені грошові кошти 11.04.2016р. та 10.05.2016р. в сумі 48000 грн. та 150000 грн. відповідно, які у ті ж дні за дорученням позивача були перераховані банком на рахунок ТОВ «Інвестиційний розрахунковий центр» на виконання умов договорів позики №980-027-000218959 та №980-027-000235604 за умовами якого позивач надав кошти останньому в тимчасове користування на умовах процентної позики, які, 19.05.2016р. були достроково розірвані, а вказані кошти були повернуті позивачеві від ТОВ «Інвестиційний розрахунковий центр» шляхом перерахування цих коштів в якості повернення позики та знаходились на рахунку позивача. За викладеного, представник позивача вважає, що Закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу та, маючи відкритий у Банку поточний рахунок, на якому станом на день запровадження у Банку тимчасової адміністрації обліковувались кошти в розмірі 199168,71 грн. є саме вкладником цього банку у розумінні вищенаведеного Закону. Щодо нікчемності правочину - транзакцій по поверненню коштів на поточний рахунок позивача про що зазначив відповідач у його запереченнях, то представник позивача зазначив, що відповідач, посилаючись на нікчемність правочину у своїх запереченнях з підстав, передбачених п.п.7-9 ч.3 ст.38 вказаного Закону, при цьому, не надав відповідного рішення про визнання такого правочину нікчемним та таке право по визнанню нікчемними правочинів не є абсолютним, а кореспондується із обов'язком встановити обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину і вказане підтверджено і численною позицією Вищого адміністративного Суду України у наведених у поясненнях його ухвалах. Також представник позивача посилається і на те, що у відповідача відсутні повноваження надавати оцінку договорам, які укладені позивачем з третіми особами, тобто договорам позики від 11.04.2016р. та від 10.05.2016р. та позивач не був стороною у договорі між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Інвестиційний розрахунковий центр» нікчемність якого свідчить про можливість привласнення коштів, які знаходились на поточному рахунку позивача за переказом, який Банк «Михайлівський» тільки виконав, не маючи жодних речових прав на ці кошти. На думку представника позивача, позивач є вкладником Банку «Михайлівський», а заперечення відповідача та третьої особи є формальними, які в жодному разі не спростовують позовних вимог, оскільки відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача.

Представник позивача подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у письмовому провадженні (а.с.193).

Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 01.09.2017р., що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с.186).

Також 30.05.2017р. та 07.06.2017р. представник відповідача надіслав на адресу суду письмові заперечення на позов, у яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що згідно до ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-УІ ( далі - Закон №4452) законодавець визначив, що саме залучені банком кошти прирівнюються до вкладу, проте з даного спору видно, що кошти позивача залучені фінансовою компанією як позика шляхом укладення позивачем договорів позики з ТОВ «Інвестиційний розрахунковий центр» з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця, а відтак, такий клієнт не може бути прирівняний до вкладника проблемного банку, адже відносини, що склалися між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» не має відношення до вкладу. Крім того, відповідач зазначив, що виходячи з повноважень, визначених ч.2 ст.38 Закону №4452 було проведено перевірку правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними та відповідною комісією було встановлено, що на дату укладення договорів та здійснення правочинів відносно Банку діяла постанова №917/БТ про віднесення Банку Михайлівський до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку, проте встановлено факт здійснення Банком ризикової діяльності у вказаний період, у тому числі щодо не здійснення кредитних операцій в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банком і клієнтам. Під час перевірки відповідачем було виявлено, що 18.05.2016р. та 19.05.2016р. Банк уклав із ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» договори відступлення прав вимоги №1805, № 1 та здійснив розрахунок за даним договором, а саме: провів кредитну операцію з юридичною особою на суму ,51 грн., чим порушив обмеження, що були накладені постановою НБУ №917, а тому вказані правочини у даний період, у тому числі і правочин з перерахування (повернення позики) коштів позивачу є нікчемними у відповідності до положень п.п.2,7,8,9 ч.3 ст.38 Закону №4452. А тому згідно наказу від 01.06.2016р. №42/2 були затверджені результати проведеної перевірки правочинів, у тому числі і правочинів, що є нікчемними за яким встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016р. платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 грн., у тому числі і щодо правочинів позивача. Щодо вступу 19.11.2016р. в силу положень п.15 Прикінцевих положень Закону №4452, за яким залучені кошти фізичних осіб як позика небанківської фінансової установи прирівнюється до вкладу, то відповідач посилається на те, що вказані гарантії Закону №4452 не поширюються на ситуацію з позивачем з огляду на те, що договори позики є двосторонніми та укладаються без участі банку як повіреного, а тому, у даному випадку, вважає, що гарантії Закону №4452 не розповсюджуються на позивача. Окрім того, представник відповідача у своїх запереченнях посилається на численну позицію Вищого адміністративного суду України, Полтавського окружного адміністративного суду, та Київського апеляційного адміністративного суду, яка викладена у їх постановах (а.с.96-99).

Третя особа-1(Фонд гарантування вкладів фізичних осіб) в судове засідання не з'явилися, причину неявки не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно 01.09.2017р., що підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями та електронним звітом про надіслання повістки (а.с.187).

Водночас, 26.05.2017р. представник третьої особи-1 надіслав на адресу суду письмові пояснення у яких просив розглянути справу без участі представника Фонду у зв'язку з неможливістю забезпечити участь представника через щільний графік судових засідань та просив у задоволенні даного позову відмовити повністю посилаючись на те, що у Фонду відсутні будь-які первинні документи по вкладах позивача і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників. Оскільки позивача не було включено уповноваженою особою до Переліку, Фонд гарантування не мав правових підстав здійснювати відповідні процедури по включенню його до Загального реєстру і виплаті відшкодування. Таким чином, відповідно до приписів Закону №4452 у Фонду гарантування ще не виникло обов'язку перед позивачем щодо відшкодування йому коштів, і тому права позивача не могли бути порушеними Фондом гарантування, отже позовні вимоги позивача вважає передчасними по відношенню до Фонду(а.с.34-40).

Третя особа-2 (ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр») у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ч.11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.150).

Згідно до вимог ч.2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які не прибули в судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи.

Також і за приписами ч.4 ст.128 вказаного Кодексу встановлено, що у разі неприбуття відповідача належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

А якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта - ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, подану представником позивача заяву про розгляд справи у письмовому провадженні, належне повідомлення відповідача і третіх осіб-1,2 про дату, час та місце розгляду справи, подані відповідачем і третьою особою-1 письмові заперечення та пояснення на позов, строки розгляду справи, встановлені ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представників відповідача та третіх осіб-1,2 за наявними у справі доказами згідно до вимог ч.2, ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі ( у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду сторонами документів встановлені наступні обставини у даній справі.

11.04.2016р. між ОСОБА_3 (сторона-1) та ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» (сторона-2) був укладений договір №980-027-000218959 Тип договору: «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно) за умовами якого Сторона-1 передає кошти Стороні-2 у власність у розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а Сторона-2 зобов'язується повернути кошти Стороні -1 та виплатити проценти у порядку та на умовах, встановлених цим договором, а саме: у розмірі 48000,00 грн. зі строком до 13.04.2017р. про що свідчить копія вищенаведеного договору (а.с.9).

10.05.2016р. між ОСОБА_3 (сторона-1) та ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» (сторона-2) був укладений договір №980-027-000235604 Тип договору: «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно) за умовами якого Сторона-1 передає кошти Стороні-2 у власність у розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а Сторона-2 зобов'язується повернути кошти Стороні -1 та виплатити проценти у порядку та на умовах, встановлених цим договором, а саме: у розмірі 48000,00 грн. зі строком до 12.05.2017р. про що свідчить копія вищенаведеного договору (а.с.11).

Також між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку за яким позивачеві у Банку було відкрито на її ім'я поточний рахунок для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касового обслуговування за №7101, що підтверджується копією виписки по рахунку та матеріалами справи (а.с.10,12,100).

11.04.2016р. ОСОБА_3 за квитанцією №QS827101 було внесено на вищевказаний рахунок грошові кошти у сумі 48000,00 грн., що підтверджується копією відповідної квитанції (а.с.10).

10.05.2016р. ОСОБА_3 за квитанцією №1396051 було внесено на вказаний вище рахунок грошові кошти у сумі 150000,00 грн., які цього ж дня Банком були перераховані на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» згідно договору №980-027-000235604 від 10.05.2016р., що підтверджується відповідними копіями квитанції та платіжного доручення (а.с.12).

18.05.2016р.-19.05.2016р. між ТОВ «Кредитно-Інвестиційний центр» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договори відступлення права вимоги №1805 та № 1 за умовами якого Банк здійснив кредитну операцію на загальну суму ,51 грн., чим порушено обмеження, що накладені постановою НБУ №917 в частині проведення кредитних операцій на вказану суму при відсутності права на укладення таких правочинів(а.с.107-116).

19.05.2016р. з банківського рахунку ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» було здійснено повернення 48283,28 грн. та 150885,23 грн. на банківський рахунок позивача, що не заперечувалося відповідачем та підтверджується копією виписки по особових рахунках з 19.05.2016р. по 31.10.2016р. (а.с.100).

23.05.2016р. згідно постанови НБУ №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» було віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів було прийнято рішення за №812 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

12.07.2016р. за постановою правління НБУ №124-рш було відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно, на виконання вказаного рішення НБУ, Виконавчою дирекцією Фону гарантування вкладів було прийнято рішення №1213 про початок процедури ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016р. по 12.07.2018р.

01.06.2016р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» були затверджені результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними викладені в акті №2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за яким встановлено нікчемність правочинів (транзакції) з виконання 19.05.2016р. платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі ,74 грн., у відповідності до положень пунктів 7,9 ч.3 ст.38 Закону №4452, на виконання вимог ч.1 ст.216 ЦК України до вказаних операцій застосовані наслідки нікчемності правочинів згідно наказу №42/2 (а.с.114-118).

Відповідно до витягу з Додатку№2 до акту №2 від 01.06.2016р. до нікчемних правочинів Уповноваженою особою Фонду застосовано нікчемність правочинів укладених у тому числі і позивачем (а.с.117).

05.07.2016р., 18.07.2016р., 29.11.2016р., та 04.04.2017р. позивач зверталася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» з заявами про включення її до Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв'язку з тим, що вона є клієнтом Банку та на її поточному рахунку знаходяться грошові кошти у розмірі 48000,00 грн. та 150000,00 грн., які були надіслані на адресу відповідача, що підтверджується відповідними копіями заяв та копіями фіскальних чеків про їх відправку (а.с.13-15,17-19).

Вказані заяви позивача залишені були відповідачем без відповіді, відповідних відповідей не було надано суду відповідачем.

Позивач просить визнати вищевказану бездіяльність відповідача щодо не включення позивача до Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протиправною, оскільки факти наявності коштів на рахунку позивача відповідачем не спростовані, визнання нікчемними правочинів позивача вважає безпідставним, оскільки у відповідача відсутні повноваження визнавати нікчемні правочини, укладені позивачем і третіми особами, зокрема договорів позики, вважає, що Банк лише здійснив переказ коштів, не маючи при цьому жодних речових прав на ці кошти, а тому вважає, що бездіяльність відповідача щодо не включення її до Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є такою, що порушує норми ст.ст.26,27,38,39 Закону №4452 та норми Положення №14.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд находить підстави достатніми для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні зади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. №4452-УІ (далі - Закон №4452) та Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012р. ( далі - Положення №14).

Згідно із положеннями ст.2 Закону №4452 вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №4452 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений ст.27 Закону №4452.

Так, Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку(ч.1 ст.27 Закону №4452 у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема, перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак (ч.2 ст.27 Закону №4452 у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно ч. 3 ст. 27 Закону №4452 виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Інформація про вкладника в Переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства ( ч.4 ст. 27 Закону №4452).

Відповідно до п.5 розділу ІІ Положення №14 Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення.

Переліки, зазначені у цьому пункті, надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. У супровідному листі зазначаються назви переліків, кількість інформаційних рядків та підсумкові значення сум.

Переліки на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) складаються в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та засвідчуються підписами уповноваженої особи Фонду, головного бухгалтера банку та відбитком печатки банку (за наявності), в електронному вигляді - у csv-файлах. Дані на паперових носіях та в електронному вигляді повинні бути ідентичними.

Інформація про вкладника в переліках має забезпечувати можливість його ідентифікації відповідно до законодавства.

Протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Як передбачено у пунктах 2,3 розділу ІУ Положення №14, Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду. Загальний реєстр складається на паперових носіях та в електронному вигляді.

Фонд складає зміни та доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.

Згідно до п.5 розділу ІУ Положення № 14, Фонд здійснює відшкодування коштів за вкладами відповідно до Загального реєстру за частинами Загального реєстру.

Таким чином процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі послідовні етапи: складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складання Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру вкладників. При цьому, Уповноважена особа Фонду наділена правом надавати зміни та доповнення до відповідних Переліків рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Крім того, згідно п.4 ч.2 ст.37 Закону №4452 уповноважена особа Фонду має право, зокрема: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Також і відповідно до ч.2 ст. 38 Закону №4452 протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.38 Закону №4452 правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.38 Закону №4452 Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

При цьому, за приписами ст.37 Закону №4452 визначено, що уповноважена особа Фонду діє від імені банку та в межах повноважень, делегованих їй Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що Уповноважена особа Фонду наділена правом та повноваженнями перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Разом з тим, за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком Уповноваженої особи Фонду встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто самого по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно(твердження), у даному випадку, нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Таким чином, у розпорядчому рішенні (наказі, розпорядженні, повідомленні) належить вказувати передбачені Законом підстави визнання правочину нікчемним.

Проте, як свідчить зміст наказу Уповноваженої особи Фонду № 42/2 від 01.06.2016р «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів(у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними», на який відповідач посилається у своїх запереченнях, вбачається, що Уповноваженою особою Фонду було визнано нікчемними всі транзакції та правочини(договори) згідно Додатку №2 до акту №2, який додається до акту №2 за положеннями ст. 38 Закону №4452 та у якому зазначено перелік фізичних осіб на рахунки яких 19.05.2016р. були здійснені перерахування коштів з рахунку ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр», у тому числі і визнано нікчемними правочини позивача згідно з витягу від 30.05.2017р. (а.с.114-118).

В той же час, слід зазначити, що визнання нікчемним правочину позивача з вищенаведених підстав є таким, що суперечить ч.3 ст. 38 Закону №4452, оскільки вказана норма не містить такої підстави для визнання правочину нікчемним як перерахунок коштів з рахунку юридичної особи на рахунки фізичних осіб з огляду на те, що як встановлено судом вказаним Товариством були саме повернуті кошти фізичним особам, які були внесені раніше, зокрема вказаним Товариством було повернуто позивачеві 199168,71 грн. з її рахунку відкритому у Банку, а саме: перерахування коштів з рахунку ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» відкритого Банком Михайлівський 19.05.2016р. на рахунок позивача також у цьому ж Банку, що не суперечить ні нормам Цивільного кодексу України, ні ст.38 Закону№4452 з огляду на те, що самі норми ст.38 вказаного Закону не визначають зазначених обставин в якості підстав для визнання правочинів нікчемними.

Судом критично надано оцінку доводам відповідача про те, що підставою для визнання нікчемним правочинів позивача були ті обставини, що 19.05.2016р. банком було здійснено перерахунок коштів з поточного рахунку ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» на рахунки 12160 фізичних осіб, у тому числі і на рахунок позивача у розмірі 199168,51 грн., оскільки як свідчать матеріали справи вказаним Товариством було здійснено повернення коштів на банківський рахунок позивача залучених за договорами позики у зв'язку із достроковим їх розірванням.

Слід також зазначити, що 19.05.2016р. Банком було лише здійснено переказ цих коштів з банківського рахунку Товариства та банківський рахунок позивача у ПАТ «Банк Михайлівський», а отже, Банк лише виконав банківську операцію по переказу коштів позивача, не маючи на вказані грошові кошти жодних речових прав, при цьому, переказ вказаних коштів відбувся до запровадження тимчасової адміністрації та до введення ліквідаційної процедури, тобто до 23.05.2016р.

За таких обставин, доводи відповідача про необґрунтованість перерахунку (повернення) грошових коштів від ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» на банківський рахунок позивача та визнання таких операцій (транзакцій) з перерахування грошових коштів не може бути визнано нікчемними правочинами за приписами ні ст. 216 ЦК України, ні за ст.38 Закону №4452 у зв'язку з чим дії відповідача по визнанню правочинів позивача нікчемними, а також і наказ №42/2 від 01.06.2016р. є протиправними, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами.

Окрім того, слід зазначити, що судом враховується і те, що перерахування коштів юридичною особою на користь іншої фізичної особи не є безумовною підставою для визнання правочинів нікчемними за ч.3 ст.38 Закону №4452 з урахуванням того, що згідно п.3 ч.1 ст.2 Закону №4452 вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту) банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотка на такі кошти.

Також і згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором.

Аналізуючи зміст наведених законодавчих норм, слід дійти висновку, що чинне законодавство прямо передбачає, що грошові кошти на депозитний рахунок можуть бути внесені як безпосередньо вкладником, так і іншою особою для вкладника.

З огляду на наведене, посилання відповідача на нікчемність правочинів позивача з підстав того, що перерахунок коштів на рахунок позивача відбувся від ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» є неспроможними та такими, що суперечать вищенаведеним нормам п.1 ч.1 ст.2 Закону №4452 та ч.1 ст.1058 ЦК України.

При цьому, при прийнятті рішення у даній справі судом враховується і те, що відповідач не заперечує наявності надходження вказаних коштів на рахунок позивача, що також і підтверджено виписками по рахунку позивача, які надані самим відповідачем та які наявні у матеріалах справи (а.с.100).

Отже, наявність на рахунку позивача коштів у сумі 199168,71 грн., які надійшли на рахунок позивача 19.05.2016р. уже не може свідчити про нікчемність правочину, а тому наказ №42/2 від 01.06.2016р. в частині визнання нікчемними правочинів позивача є необґрунтованим та таким, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства України.

Враховуючи наведене, те, що відповідачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами нікчемності договорів №980-027-000218959 від 11.04.2016р., №980-027-000235604 від 10.05.2016р., суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно визнано вказані договори нікчемними за наказом №42/2 від 01.06.2016р. та, відповідно, і бездіяльність відповідача по не включенню позивача до повного Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є протиправною.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем у ході судового розгляду справи не надано жодних доказів та не наведено жодних обґрунтованих підстав, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача, яка полягає у не включенні відповідачем позивача до Переліку вкладників банку, а також правомірності прийняття оспорюваного наказу №42/2 від 01.06.2016р. щодо визнання вищевказаних договорів нікчемними з урахуванням встановлених обставин та наведених вище доказів.

Твердження Уповноваженої особи Фонду про нікчемність договорів є припущенням, яке не доведено жодними належними доказами у встановленому законом порядку.

За таких обставин не доведено відповідачем і наявності законних правових підстав для не включення позивача до Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як вкладника відповідно до вищенаведених договорів позики, а тому така бездіяльність уповноваженої особи суперечить приписам Закону №4452 та є протиправною.

Також судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення посилання відповідача у його запереченнях на рішення Вищого адміністративного Суду України, постанови Полтавського окружного адміністративного суду та постанови Київського апеляційного адміністративного суду у різних справах, з огляду на те, що наведені у письмових запереченнях судові рішення не стосуються прав і обов'язків позивача у даній справі, а тому вказані судові рішення не можуть бути підставами для звільнення від доказування обставин у даній справі у розумінні ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Є неспроможними доводи представника відповідача у його запереченнях і щодо того, що позивач не є вкладником Банку Михайлівський у розумінні Закону №4452 та на позивача не може розповсюджуватися п.15 Перехідних положень Закону №4452, який вступив у силу 19.11.2016р. так як між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» були укладені договори позики без участі Банку як повіреного, а тому за своєю природою договір позики не є вкладом згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність», і тому гарантії Закону №4452 не поширюються на позивача, з огляду на те, що вказане не відповідає дійсності, оскільки 19.11.2016р. набрав чинності п.15 Прикінцевих положень Закону №4452, внесені Законом України від 15.11.2016р. №1736-УІІІ, за яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем не надано доказів інформування позивача під розпис про непоширення на її кошти, розміщені у Банку гарантій, передбачених Законом №1736, позивач за договорами позики від 11.04.2016р., та від 10.05.2016р. прирівнюється до вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» та на позивача поширюються гарантії, визначені Законом №4452.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.3 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії (бездіяльність) відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність, яка полягає у не включенні позивача до Переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договорами позики в порушення вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п.15 Прикінцевих положень Закону №4452, внесені Законом України від 15.11.2016р. №1736-УШ, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача протиправною підлягають задоволенню.

З метою ефективного захисту порушеного права позивача, яке підлягає відновленню шляхом задоволення і похідних позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача включити позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно позивача для внесення даних до Загального Реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, третя особа-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа-2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича щодо не включення ОСОБА_3 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку №7101 в сумі 199 168,71 грн.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича включити ОСОБА_3 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно ОСОБА_3 для внесення даних до Загального Реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва