Справа № 308/8084/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10969/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2017 року про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України у справі за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця з України,-

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2017 року позивач - Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовною заявою про примусове видворення громадянки Вєтнаму ОСОБА_2.

Одночасно з адміністративним позовом Чопським прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України заявлено клопотання (щодо забезпечення примусового видворення) про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2017 року клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України - задоволено.

Затримано громадянку Вєтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою її ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк до 6 (шести) місяців.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, представник відповідача оскаржив її в апеляційному порядку, просить її скасувати. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Законом України "Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В»єтнам про реадмісію громадян обох держав" від 03.09.2008 було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав. Таким чином вважає, що до відповідача має застосовуватися процедура реадмісії.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи, 16 серпня 2017 року на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб відповідач в пункті пропуску «Ужгород» Чопського прикордонного загону була передана на територію України у встановленому Угодою порядку за незаконний перетин державного кордону України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби "Гута" із покликанням на відсутність документів, що посвідчують його особу.

Своїми діями громадянка Вєтнаму ОСОБА_2 свідомо порушила законодавство України, а саме ст. 25 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" і ст. 9 Закону України "Про державний кордон України".

Також встановлено, що із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів влади відповідач не зверталась.

Постановляючи ухвалу про затримання громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою її ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк до 6 місяців, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України.

Відповідно до ч.2 ст.183-7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1110 від 17.07.2003, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого наказом МВС України № 141 від 29.02.2016 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), іноземці та особи без громадянства утримуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду, зокрема, про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Таким чином, затримання іноземця та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливе з метою забезпечення виконання постанови адміністративного суду, зокрема, про примусове видворення з України.

Слід зазначити, що позивач звернувся до суду з клопотанням про затримання відповідача у зв'язку з поданням позову про примусове видворення з України і для забезпечення такого видворення. Водночас клопотання про затримання відповідача обґрунтовується виключно необхідністю забезпечення її примусового видворення, без застосування процедури реадмісії.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки відповідач не підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі судового рішення за процедурою передбаченою ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.183-7 КАС України, а повинна бути передана до країни свого громадянства за процедурою, визначеною Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 в м. Нью-Йорку, в задоволенні задоволення клопотання позивача про затримання відповідача для забезпечення примусового видворення слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову ухвалу суду про відмову в задоволенні клопотання про затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 183-7, 195, 196, 199, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2017 року про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, у справі №308/8084/17 - скасувати.

В задоволенні клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про затримання громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Р. Й. Коваль
В. Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 17.11.2017.