Справа № 377/734/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 377/734/17 Головуючий у 1-й інстанції: Малишенко Т.О. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Лічевецького І.О. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області на постанову Славутицького міського суду Київської області від 03 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області, в якому просила: - визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні їй пенсії за вислугу років; - визнати рішення комісії відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком від 04.07.2017р. № 2837/03 нечинним; - зобов'язати відповідача призначити пенсію за вислугу років.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 03 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_5 пенсії за вислугою років як працівнику освіти - неправомірними.

Визнано рішення комісії Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області № 2837/03 від 04.07.2017р. щодо відмови в призначенні ОСОБА_5 пенсії за вислугою років як працівнику освіти - нечинним.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області призначити ОСОБА_5 пенсію за вислугою років як працівнику освіти з 27.06.2017р.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.06.2017р. ОСОБА_5 звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області із заявою про призначення пенсії за вислугою років як працівник освіти.

Загальний стаж позивача становить 33 роки 03 місяці і 20 днів, спеціальний стаж як працівника освіти становить 27 років 10 місяців і 21 день.

Однак, рішенням комісії Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області з розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням, перерахунком та виплатою пенсії від 04.07.2017р. № 2837/03, ОСОБА_5 було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Вказана відмова мотивована тим, що період роботи позивача з 11.12.1996р. по 04.05.2010р. не може бути зарахований до періоду роботи як працівника освіти, оскільки даний період в трудовій книжці не містить даних про посаду, яку обіймала ОСОБА_5 Крім цього, періоди роботи зазначені в поданих позивачем довідках не зараховані до стажу роботи як працівника освіти, оскільки ОСОБА_5 працювала за сумісництвом.

Не погоджуючись з прийнятим рішення відповідача, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_5, трудовий стаж позивача розпочато 15.08.1987 року з посади вчителя трудового навчання Осинівської середньої школи, відповідно до наказу № 289 від 17.08.1987 року по Ширяївському району.

01.09.1989 року позивач переведена на посаду вчителя російської мови та літератури, цієї ж школи (наказ № 402 від 11.09.1989 року цієї ж школи), відповідно наказу № 20 від 15.01.1990 року.

02.09.1996 року ОСОБА_5 призначена заступником директора з виховної роботи Осинівської школи (наказ № 46-2 від 05.09.1996 року). Запис № 5 у трудовій книжці: 11.12.1996 року звільнена з займаної посади ст. 38 КЗпП України, залишивши за нею 8 годин трудового навчання (наказ № 262 від 12.12.1996 року).

05.08.2010 року позивач переведена на посаду заступника директора з виховної роботи, залишивши за нею викладання трудового навчання та музичного мистецтва, відповідно до наказу № 47 від 05.05.2010 року.

31.03.2011 року ОСОБА_5 звільнена з роботи, згідно ст. 38 КЗпП України (зміна місця проживання), відповідно наказу № 50 від 28.03.2011 року.

Тобто з наданих записів вбачається, що позивач весь цей період з 15.08.1987 року по 31.03.2011 року працювала вчителем.

За вказаний період стаж позивача становить 23 роки 6 місяців 27 днів.

Згідно довідки № 01-44-136 від 29.05.2017 року, ОСОБА_5 дійсно працювала в Славутицький загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 2 на посаді вчителя образотворчого та музичного мистецтва: з 10.10.2011р. по 25.05.2012р. (№№ 48-0, 10-О) з тижневим навантаженням 6 годин (0 років 7 місяців 16 днів); з 03.09.2012р. по 31.05.2013р. (№№ 24-0, 18-О з тижневим навантаженням 5.5 годин (0 років 8 місяців 28 днів); з 02.09.2013р. по 26.05.2014р. (№№ 26-0, 28-О) з тижневим навантаженням 6 годин (0 років; 8 місяців 24 дні); з 01.09.2014р. до 22.05.2015р. (№№ 53-0, 22-О) з тижневим навантаженням 6 годин (0 років 8 місяців 21 день); з 01.09.2015р. по 27.05.2016р. (№№ 53-0, 31-О) з тижневим навантаженням 6 годин (0 років 8 місяців 26 днів); з 01.09.2016р. до 31.05.2017р. (№№ 58-0, 17-О) з тижневим навантаженням 5 годин (0 років 9 місяців 0 днів).

Тобто, загальний стаж позивача як вчителя в Славутицький загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 2 становить 4 роки 3 місяці 25 днів.

Таким чином, позивач на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти мала загальний стаж роботи працівника освіти 27 років 10 місяців 22 дні.

Згідно ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти.

Відповідно до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, учитель має право на пенсію за вислугу років, не залежно від форми праці.

Постановою Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Згідно зазначеного переліку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно п.3 вказаного переліку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В силу ст. 57 Закону України «Про освіту», держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам призначення і виплату пенсії відповідно до чинного законодавства. Відповідно до переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 посада вчителя віднесена до педагогічного працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78 про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту», затверджений Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти.

Згідно п. 4 вказаного Порядку, працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота. Працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховується період роботи на цих посадах. Виходячи з вищенаведеного передбачено, що педагогічний стаж враховується, як стаж працівника освіти незалежно від того, яким чином працював вчитель на зазначеній посаді.

Таким чином, відмовивши позивачу в призначенні пенсії, відповідно до поданої заяви та доданих документів, відповідач порушив існуючий правовий порядок і незаконно відмовив у зарахуванні вищезазначених періодів на посаді вчителя, як працівнику освіти, який має стаж роботи на вказаних посадах більше 26 років, при обчисленні стажу роботи за наявності відповідного права у позивача, яке підтверджено нею у встановленому порядку.

Доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються лише на підставах, викладених в оскаржуваному рішенні відповідача, висновки якого спростовуються вищезазначеним.

Враховуючи, що ОСОБА_5, на момент звернення до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, як працівнику освіти, мала стаж роботи як працівник освіти більше 26 років та це дає їй право на пенсію за вислугу років, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання рішення відповідача № 2837/03 від 04.07.2017р. щодо відмови в призначенні ОСОБА_5 пенсії за вислугою років як працівнику освіти - нечинним та зобов'язання призначити ОСОБА_5 пенсію за вислугою років як працівнику освіти з 27.06.2017р.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області залишити без задоволення.

Постанову Славутицького міського суду Київської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Лічевецький І.О. Твердохліб В.А.

Повний текст ухвали виготовлено 16.11.2017 року