Справа № 242/4186/17
Суддя: Владимирська І. М.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/4186/17
Провадження № 2-а/242/313/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Владимирської І.М., розглянувши у письмовому провадженні в м. Селидове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 27.09.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому зазначив, що вона отримує пенсію за віком, яку призначено УПФУ в м. Харцизьку Донецької області з 05.11.2008 року. З 05.03.2015 року він перебуває на обліку Селидівському ОУ ПФУ Донецької області. Натомість, починаючі з березня 2016 року відповідач припинив виплату пенсії. В червні 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відповідних роз'яснень щодо припинення виплати належної йому пенсії. 22.06.2017 року Селидовським ОУ ПФУ Донецької області була надана відповідь № 30/В-01-01-08, з якої вбачається, що ОСОБА_1 повинен звернутися до УСЗН Селидівської міської ради за довідкою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. 02.07.2016 року УСЗН Селидівської міської ради було видано довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, яку позивачем надано до Селидівському ОУ ПФУ Донецької області. Натомість до теперішнього часу відповідач виплату пенсії не поновив. Позивач вважає, що відповідач протиправно не здійснює нарахування йому пенсії та просить суд визнати бездіяльність відповідача протиправною, зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком, а також допустити негайне виконання постанови суду в частині присудження пенсії у межах суми стягнення за один місяць та судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.11.2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом щодо невиплати пенсії з 01.03.2016 року по 26.03.2017 року включно

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення в яких позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник третьої особи Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи без його участі та прийняти рішення на розсуд суду.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно довідки, виданої Пенсійним фондом м. Харцизьк Донецької області (а.с. 8) ОСОБА_1 призначено пенсію за віком починаючі з 05.11.2008 року.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 з 05.03.2015 року перебуває на обліку в Селидовському ОУ ПФУ Донецької області, як отримувач пенсії за віком.

17.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Селидовського ОУПФУ Донецької області із заявою про роз'яснення причини припинення пенсійних виплат, а також з проханням поновити виплату пенсію за віком (а.с. 9).

Як вбачається з листа № 4677/02 від 24.07.2017 року, Селидовське ОУПФУ в Донецькій області повідомило ОСОБА_1 про те, що для поновлення виплати пенсії необхідно надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або відмову у реєстрації внутрішньо переміщеної особи, яка видана відповідним управлінням соціального захисту населення (а.с. 10-11).

У частині 2 статті 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З матеріалів справи вбачається, що підставою призупинення виплати пенсії стало ненадання позивачем довідки про взяття його на облік Управлінням соціального захисту населення як внутрішньо переміщеної особи.

Згідно статті 49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі недоотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як не підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи, тоді як Відповідач в своєму листі не послався на Закон та його норму, що передбачає припинення виплати пенсії.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Як вбачається з п. 2 постанови Кабінету міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

П. 6 постанови Кабінету міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», що у день подання заяви про взяття на облік, крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, безоплатно видається довідка за формою згідно з додатком, яка роздруковується на аркуші формату А4, підписується посадовою особою уповноваженого органу та скріплюється печаткою такого органу. Довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Згідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості. Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Згідно довідки № від 02.07.2016 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Селидівської міської ради, ОСОБА_1 взято на облік, як внутрішньо переміщену особу з фактичним місцем проживанням: АДРЕСА_1

В зв'язку з чим, суд вважає необґрунтованими дії відповідача щодо неприйняття до уваги вищевказаної довідки у якості належного підтвердження взяття на облік позивача, як внутрішньо переміщеної особи.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що довідка № від 02.07.2016 року є припиненою та не надавалася ОСОБА_1 до Селидовському ОУ ПФУ Донецької області.

Відповідно до абз. 2 п. 3 ч. 2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомляти про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за місцем отримання довідки не пізніше, як за три дні до дня від'їзду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа повернулась до покинутого місця постійного проживання.

З аналізу наведених норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» вбачається, що рішення про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, і як наслідок про припинення виплати пенсії та інших соціальних виплат приймається на підставі інформації про тривалу відсутність /понад 60 днів/ особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулась до покинутого місця проживання.

Проте, у даному випадку відповідач не надав суду докази того, що позивач виїхав на територію, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Посилання відповідача в своїх письмових запереченнях на те, що рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі на ОСОБА_1 до Селидівського ОУ ПФУ Донецької області не надходило, у зв'язку з чим, управління було позбавлено можливості та законних підстав для поновлення виплат пенсії є необґрунтованими, оскільки призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями Пенсійного фонду України, тоді як жодних дій з боку відповідача з приводу встановлення місця знаходження позивача чи то взяття його на облік, як внутрішньо переміщеної особи не вживалися. В свою чергу це стало підставою для припинення виплати пенсії ОСОБА_1 та обмеження його конституційних прав.

Слід також зауважити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Пічкур проти України», що набуло статусу остаточного 07.02.2014 року зазначив, що право на отримання пенсії, як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що більше не проживає на території України. Користування правами та свободами, визнаними у Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану до народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В зв'язку з чим, суд вважає, що відповідач не здійснюючи нарахування та виплату належної позивачу ОСОБА_1 фактично обмежує його конституційне право на соціальне забезпечення.

В своїй постанові від 24.11.2015 року в справі № 21-3538а15 Верховний суд України зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити.

Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Водночас за правилами частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд, отримавши позов, зобов'язаний з'ясувати чи має місце порушення суб'єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

За приписами частини першої статті 55, частини третьої статті 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

З метою реалізації конституційних прав кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, захисту виборчих прав, права на доступ до публічної служби тощо в Україні в системі судів загальної юрисдикції утворено адміністративні суди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що бездіяльність Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії слід визнати протиправною та необхідно зобов'язати Селидівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату позивачу пенсії з 01 березня 2016 року.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

З урахуванням того, що судом при поданні позовної заяви, позивача було звільнено від сплати судового збору, а відповідач звільнений від його сплати на підставі п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. ст. 88, 94 КАС України, вважає за необхідне віднести судові витрати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3, 19, 22, 55 Конституції України, ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-112, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення» суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії починаючи з 01 березня 2016 року.

Зобов'язати Селидівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити нарахування виплати належної ОСОБА_1 пенсії за віком починаючи з 01 березня 2016 року.

Допустити негайне виконання постанови суду у межах суми платежу за один місяць.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадження або без виклику особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.М. Владимирська