Справа № 425/1398/17
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м. Київ К/800/28620/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі суддів:

Калашнікової О.В.,

Гончар Л.Я.,

Голяшкін О.В.

розглянувши у попередньому розгляді справу за касаційною скаргою Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 липня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року у справі №425/1398/17 за позовом ОСОБА_4 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Луганської щодо невиплати йому пенсії за віком з 01.01.2017 р.;

- зобов'язати Рубіжанське об"єднане управління Пенсійного Фонду України Луганської області поновити йому нарахування та виплату пенсії за віком з 01.01.2017 р.;

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він має статус внутрішньо переміщеної особи, перебуває на обліку у відповідача, але з січня 2017 року пенсію не отримує. Ніяких рішень з приводу припинення виплати пенсії він не отримував. В телефонному режимі в червні 2017 року йому повідомлено, що його довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції є недійсною.

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії Рубіжанського ОУПФУ щодо невиплати з 1 січня 2017 року пенсії за віком ОСОБА_4 Зобов'язано відповідача з 01.01.2017 відновити позивачеві нарахування та виплату пенсії за віком та відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України постанову суду допущено до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до довідки від 05.03.2015 №917005242 ОСОБА_4 взято на облік як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м.Стаханова Луганської області до м.Рубіжне Луганської області.

24.03.2015 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком.

Відповідно до повідомлення відповідача позивача взято на облік в УПФУ в м.Рубіжному з 23.02.2015.

З січня 2017 року виплата пенсії позивачеві була припинена у зв'язку з надходженням до відповідача листа УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області від 29.12.2016 №9/6005 зі списком осіб, яким скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на підставі інформації Об'єднаного штабу ЦУ Служби безпеки України в районі проведення АТО від 04.11.2016 № 50/5716 щодо повернення до покинутого місця постійного проживання.

Задовольняючи позовні вимоги суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що на час припинення відповідачем виплати пенсії позивачу 01.01.2017 були відсутні, встановлені ст. 49 Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування», підстави для такого припинення.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Судами встановлено, що відповідачем не приймалося рішення про припинення виплати пенсії позивачеві з 01.01.2017.

Пенсійний орган в апеляційній скарзі посилається на лист УПСЗН Рубіжанської міської ради, як на підставу для припинення виплати пенсії позивачеві.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі - Закон №1058).

Згідно з ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи наведені норми, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 49 Закону №1058, оскільки з січня 2017 року позивачеві припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а листи УПСЗН, не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону №1058.

Відповідно до статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до ст.1,3 Конституції України, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, в даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області відхилити.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 липня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року у справі №425/1398/17 за позовом ОСОБА_4 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: