Справа № 332/1531/17(2-а/332/67/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"15" листопада 2017 р. справа № 332/1531/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Головко О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2017 року у справі №332/1531/17

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій, -

встановив:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015, 2016 рр.;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 11 травня 2017 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована необґрунтованістю позовних вимог позивача. За висновком суду, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до його заяви від 11.05.2017 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що 04.01.2005 року позивачу призначено пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку по Списку № 1 у відповідності до п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Станом на день призначення пенсії позивачу виповнилось 50 років, отже, пенсію у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивачу призначено бути не могло, оскільки позивач не досяг загального пенсійного віку, який передбачений Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме 60 років. Оскільки 03.01.2015 року позивачу виповнилось 60 років, 04.01.2015 року позивач отримав право на призначення позивачу пенсії за віком на загальних підставах. Умовою для призначення даного виду пенсії є досягнення 60-річного віку. Таким чином, позивачу має бути призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Посилання відповідача на те, що пенсія позивачу була перерахована у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є необґрунтованою, оскільки жодних заяв стосовно перерахунку пенсії за віком позивачем не додавалося. Відповідачем ототожнені поняття перехід та переведення, вид пенсії по Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та різні інші пенсії за іншими законами, що підтверджується новою редакцією частини третьої статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в якій мова йде про розрахунок пенсії при переведенні з одного виду пенсії на інший по матеріалах пенсійної справи. За призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся вперше.

Зазначає, що пільгова пенсія зі зниженням пенсійного віку - це спеціальна пенсія для конкретно визначеного кола осіб, а загально визначена пенсія для усіх категорій осіб - пенсія за віком і при призначенні пенсії на пільгових умовах показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується в силу вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення". Аналогічна правова позиція була неодноразово висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 13.07.2017 року К/800/11151/17, в постанові від 13.07.2017 року К/800/12514/17 та у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2016 року №133/476/15-а.

Таким чином, при призначенні пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивачу має бути розраховано пенсію з урахуванням вимог ч.2 ст.40 даного Закону із застосуванням показника середньої зарплати, з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 роки).

Позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", а за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся вперше. Після отримання права на пенсію по п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" позивач продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, пропрацював більше двох років, а з пенсії позивача уримувались кошти Пенсійним Фондом як з працюючої особи.

Пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії за роботу на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, яка призначається за Законом України "Про пенсійне забезпечення", і витрати на виплату та доставку пенсій відшкодовується підприємством, на якому працювала особа, що Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачено.

У відповідності до ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Вперше до відповідача з питання призначення позивачу пенсії за віком позивач звернувся 11 травня 2017 року, тож призначення пенсії за віком позивачу має бути проведено з цієї дати.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 04.01.2005 року отримує пенсію, призначену на пільгових умовах по Списку № 1 згідно п."а" ч.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

03.01.2015р. позивачу виповнилось 60 років.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 11.05.2017 року, в якій просив: призначити пенсію відповідно до ст.26, ч. 2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком, тобто 2014-2016 рр.; надати роздруківку (розпорядження про нарахування пенсії, зазначивши детальний розрахунок заробітку і періодів, які враховуються для нарахування пенсії з усіма розрахованими та наявними і пенсійній справі коефіцієнтами на сьогоднішній день).

Листом від 01.06.2017 року №103/Ю-9 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з посиланням на те, що позивач вже отримує такий вид пенсії.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки:

- у спірних правовідносинах на момент звернення до відповідача із заявою від 11 травня 2017 року позивачу вже було призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення";

- нормами статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульоване призначення саме пенсії за віком на пільгових умовах, а не встановлено різновид пенсії, відмінний від передбачених статтею 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Таким чином, оскільки починаючи з січня 2005 року позивачу вже було призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення", відсутні правові підстави для повторного призначення йому пенсії за віком згідно заяви від 11 травня 2017 року;

- висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року по справі №21-612а14, стосується інших фактичних обставин справи та відмінного від спірних правовідносин правового регулювання. Предметом дослідження у зазначеній справі було вирішення питання про неоднакове застосування норм Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у сукупності із положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким передбачено окремий різновид пенсії - пенсія за вислугу років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позову на підставі наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим законом призначалися наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до пункту "а" ч.1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції на час призначення пенсії позивачу, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як статтею 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (для осіб, які мали право на пенсію на пільгових умовах), так і підпунктом 3 пункту 2 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування".

Отже, дія Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення" і Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах.

Частиною 3 статті 45 цього Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З наведеного вбачається, що частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивачу вже призначено пенсію за віком відповідно до п."а" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка була розрахована за правилами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Цей вид пенсії не є іншим в розумінні статті 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки у відповідача відсутні підстави для повторного призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 29.11.2016 року по справі №133/476/15-а є помилковим, оскільки спірні правовідносини між сторонами по справі №133/476/15-а виникли з приводу призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2012, 2013, 2014 роки, особі, яка отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2017 року у справі №332/1531/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.В. Головко