Справа № 826/10174/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 листопада 2017 року 08:40 справа №826/10174/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання дій протиправними
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі), в якому просить: 1) визнати протиправними дії відповідача, що полягають у винесенні безпідставного податкового повідомлення-рішення № від 04 січня 2016 року; 2) визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04 січня 2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/10174/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 19 грудня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ДПІ у Дарницькому районі проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1) з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства зокрема, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 23 серпня 2008 року по 25 червня 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки від 13 листопада 2015 року №6490/26-51-17-01/НОМЕР_1 (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки, окрім іншого, встановлено порушення позивачем пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за період з 11 травня 2014 року по 30 червня 2015 року на суму 451 825,69 грн. (за травень - грудень 2014 року - 296 945,84 грн., за 1-2 квартал 2015 року - 154 879,85 грн.), а саме: перевіркою встановлено, що перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, ФОП ОСОБА_1 перевищив обсяг доходу у сумі 300 000, 00 грн. за період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року, а тому, враховуючи вимоги підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 з 01 січня 2014 року мав перейти на загальну систему оподаткування та підлягав обов'язковій реєстрації платником ПДВ з 11 травня 2014 року відповідно до пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки та наведених висновків відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 04 січня 2016 року №, відповідно до якого згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 581 082,11 грн., в тому числі за основним платежем - 451 825,69 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 129 256,42 грн.

Рішенням про результати розгляду первинних скарг від 18 березня 2016 року №2161/В/26-15-10-02-16, яке прийнято ГУ ДФС у м. Києві в порядку адміністративного оскарження вищевказаного рішення, скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі № від 04 січня 2016 року в частині грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 1 028 679,85 грн. (основний платіж - 9 903,88 грн., штрафні санкції - 1 018 775,97 грн.), а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Зокрема, в якості підстави для часткового скасування вказаного рішення ГУ ДФС у м. Києві зазначає, що ФОП ОСОБА_1 підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку з 11 січня 2014 року, а не з 11 травня 2014 року, а тому донарахуванню підлягає податкове зобов'язання по податку на додану вартість за січень, квітень 2014 року на загальну суму 114 000,00 грн. (за січень - 44 000,00 грн. (з 220 000,00 грн.), за квітень -70 000,00 грн. (з 350 000,00 грн.)); при обрахунку податкових зобов'язань по податку на додану вартість за 1, 2 квартали 2015 року зазначено не суми податку на додану вартість, а весь отриманий дохід за вказаний період, що призвело до завищення донарахованого податку на додану вартість; за 1 квартал 2015 року податкове зобов'язання по податку на додану вартість має становити 11 248,34 грн., а не 56 241,72 грн., за 2 квартал 2015 року має становити 19 727,63 грн., а не 98 638,13 грн.; загальна сума грошового зобов'язання по податку на додану вартість за 2014 рік та 1, 2 квартали 2015 року має становити у розмірі 441 921,81 грн., а не 451 825,69 грн., відповідно й розмір штрафних санкцій має становити 110 480,45 грн.; при формуванні податкового повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі допущено механічну помилку у розмірі застосованих штрафних санкціях, а саме в розрахунку штрафних санкцій по податку на додану вартість обчислено суму штрафів - 112 956,42 грн., а в податковому повідомленні-рішенні - 1 129 256,42 грн.

Рішенням ДФС України від 18 травня 2016 року №5089/В/99-99-11-02-01-14 скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, враховуючи при цьому рішення ГУ ДФС у м. Києві.

Позивач не погоджується висновками акта перевірки та прийнятим на їх підставі рішенням, оскільки позивач не отримував доходу у розмірі, що зазначений у акті перевірки, а тому відсутні правові підстави для реєстрації позивача платником податку на додану вартість та обов'язку сплачувати податок на додану вартість.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову зазначив про відповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам Податкового кодексу України, просив відмовити у задоволенні позову.

В контексті наведеного та щодо частково скасованого податкового повідомлення-рішення № від 04 січня 2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 60.1.3. пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі. Згідно з пунктом 60.4 статті 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених, зокрема, підпунктом 60.1.3 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання.

В даному випадку з боку відповідача не надано жодного рішення, передбаченого статтею 60 Податкового кодексу України, прийнятого на зменшену суму грошового зобов'язання (з податку на додану вартість), що б давало підстави вважати податкове повідомлення-рішення № від 04 січня 2016 року відкликаним, у зв'язку з чим суд не знаходить підстав вважати його відкликаним та таким, що не породжує для позивача податкових обов'язків, а тому, відповідно, приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 04 січня 2016 року може бути предметом судового оскарження у даній справі.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до підпункту 2 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Пункт 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлює, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Як зазначено в акті перевірки, при порівнянні банківських виписок з відомостями за формою 1-ДФ встановлено, що ФОП ОСОБА_1 безпідставно занизив валовий дохід за І-ІІ квартал 2013 року у сумі 383 500,00 грн. та за 2014 рік у розмірі 1 990 000,00 грн., згідно даних відомостей про доходи фізичних осіб, отриманих з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб, позивачу виплачено контрагентами, у тому числі ТОВ "Спорт-Проект" дохід за ознакою "157" у розмірі 154 879,85 грн. за період з 01 жовтня 2014 року по 30 червня 2015 року; тому ФОП ОСОБА_1 повинен був зареєструватися платником податку на додану вартість, подавати звітність з цього податку та сплачувати його.

У позовній заяві зазначається про безпідставність висновків акті перевірки, посилаючись зокрема: недоведеність висновків акта перевірки, "змішування" відповідачем правовий статус фізичної особи та фізичної особи-підприємця, порушення граничних строків відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України у зв'язку із перевіркою періоду з 2008 року.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з пунктами 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Пункт 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ФОП ОСОБА_1 не надав до перевірки документів, які б підтверджували показники, відображені таким платником податків у податковій звітності; так само під час судового розгляду справи на підтвердження позовних вимог та спростування висновків акта перевірки позивач не надав суду жодного доказу, а саме первинних, платіжних, облікових документів та документів фінансової звітності.

Таким чином, висновки акта перевірки про необхідність реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником податку на додану вартість та порушення норм пункту 181.1 статті 181, пункту 183.1 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість є обґрунтованими.

Посилання позовної заяви на безпідставність висновків акта перевірки та "змішування" статусу фізичної особи та фізичної особи-підприємця, суд не приймає до уваги у зв'язку із не підтвердженням документально.

Щодо твердження позивача про порушення граничних строків суд звертає увагу, що відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Однак, як свідчить зміст висновку акта перевірки та не спростовано позивачем, суми грошових зобов'язань з податку на додану вартість визначені позивачу за період з 11 травня 2014 року по 30 червня 2015 року, що знаходиться у межах строків давності.

Таким чином, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 про скасування податкового повідомлення-рішення від 04 січня 2016 року № нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Дарницькому районі доведена правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги; тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 у цій частині не підлягає задоволенню.

Суд також не погоджується із позовними вимогами про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення податкового повідомлення-рішення, оскільки такі дії в силу приписів статей 54, 59 Податкового кодексу України є обов'язком контролюючого органу при виявлені перевіркою даних, що свідчать про заниження суми податкових зобов'язань.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко