Справа № 1270/7293/2012
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року м. Київ К/800/37635/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Маринчак Н.Є.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - Бевза В.І.

від відповідача - Голінея І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2015

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015

у справі № 1270/7293/2012

за позовом приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (далі - позивач, ПрАТ «ЛИНІК») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ з ОВП у м. Луганську), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.07.2012 № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2015, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015, адміністративний позов задоволено в повному обсязі: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення СДПІ з ОВП у м. Луганську від 06.07.2012 № ; вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Також, податковий орган подав клопотання про заміну Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів на її правонаступника - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів вважає, що воно підлягає задоволенню в порядку визначеному статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач у письмових запереченнях на касаційну скаргу та в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в періоди з 20.02.2012 по 04.04.2012, з 05.04.2012 по 07.05.2012 та з 28.05.2012 по 13.06.2012, на підставі направлень від 16.02.2012 № 91, № 92, № 93, № 94, № 95, № 96, № 97, № 98, № 99, № 100, № 101, № 102, № 103, № 104, № 105, № 106, № 107, № 108, № 109, № 110, № 111, від 05.06.2012 № 92, згідно з пунктом 77.1 статті 77 Податкового кодексу України та відповідно до наказів від 08.02.2012 № 71, від 02.04.2012 № 25, від 23.05.2012 № 110, посадовими особами СДПІ з ОВП у м. Луганську була проведена планова виїзна перевірка ПрАТ «ЛИНІК» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт від 20.06.2013 № 47/23-01/32292929 та зроблено висновок про порушення позивачем, зокрема, вимог: - підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток за IV квартал 2010 та І квартал 2011 у загальній сумі 130 107 605 грн.; - пункту 135.1 статті 135, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.10 статті 137, пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період 01.04.2011-31.12.2011 на загальну суму 267 195 066 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено, зокрема, податкове повідомлення-рішення від 06.07.2012 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 413 341 677 грн., з яких 397 302 671 грн. - за основним платежем та 16 039 006 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходили з наступних мотивів.

Як слідує з матеріалів справи, ПрАТ «ЛИНІК» було імпортовано на митну територію України нафту сиру, яку оформлено у митному режимі переробки на митній території України відповідно до Закону України «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах».

Так, між ПрАТ «ЛИНІК» (виконавець) та BAT «ТНК-ВР Холдинг» (замовник), укладені договори про надання послуг з переробки давальницької сировини № ТВН-1119/07 від 23.11.2007, № ТВН-0603/08 від 22.09.2008, № ТВН-0032/10 від 25.02.2010, № TBH-0755/010 від 01.10.2010.

Також, між позивачем (виконавець) та компанією «Petrocraft S.A.» (замовник) укладені поговори про надання послуг з переробки давальницької сировини № 7-П від 19.03.2010, № 8-П від 30.11.2010.

Відповідно до умов зазначених договорів замовники брали на себе зобов'язання передати на переробку, у якості давальницької сировини, нафту сиру, а виконавець брав на себе зобов'язання приймати та переробляти на власних виробничих потужностях нафту змовників в кількості, строки та на умовах визначених у договорах.

Позивач отримував нафту сиру від компаній-замовників, згідно договорів з «ТНК-ВР Холдинг» № ТВН-0032/10 від 25.02.2010 (IV квартал 2010 року, І півріччя 2011 року), № ТВН-0755/10 від 01.10.2010 (2011 рік), № ТВН-0269/11 від 29.04.2011 (2011 рік) та «Petrocraft S.A.» № 7-П від 19.03.2010 (IV квартал 2010 року, І півріччя 2011 року), № 8-П від 30.11.2010 (І півріччя 2011 року).

При цьому, як вбачається з акту податкової перевірки, перевіряючими було встановлено, що для виконання умов договорів, тобто для переробки давальницької сировини на обладнанні позивача одночасно здійснювалася переробка сировини інших постачальників, як резидентів, так і нерезидентів України.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав дозвіл на ввезення та переробку товарів у режимі переробки шляхом подання заяви митному органу. Разом із заявою ПрАТ «ЛИНІК» були надані: зовнішньоекономічні договори, на підставі яких здійснюватиметься переробка товарів і які містять відомості про обов'язковий обсяг виходу продуктів переробки, конкретний обсяг робіт і строк їх виконання, технологічна схема переробки, в якій зазначені відомості про всі етапи переробки й процесу перетворення товарів, розміщених у режимі переробки, продукти переробки, кількісні показники товарів, розміщених у режимі переробки, та інших товарів, що витрачаються підприємством на здійснення операцій щодо переробки, державні стандарти й стандарти підприємства, технічні умови, висновки Торгово-промислової палати про підтвердження кількісних показників виходу продуктів переробки за договором з переробки товарів.

Відповідно до умов вищезазначених зовнішньоекономічних контрактів норма виробітку нафтопродуктів (у відсотках) складає 92% від обсягів давальницької сировини (нафти, присадки) із обумовленими технологією технологічними втратами із 1 тони нафти 8%, в тому числі виробничі витрати - 6,54%/6,55%, технологічні безповоротні витрати (далі також - технологічне паливо, виробничі втрати) - 1,46%/1,45%.

Згідно бази даних електронних копій ВМД, за період, що перевірявся, позивачем, зокрема, здійснено оформлення: 7846 ВМД типу ЕК 10 щодо 9338 товарів, вироблених за результатом здійснення переробки давальницької сировини (нафти), загальною фактурною вартістю 20 670 118 556,41 грн., загальною вагою 4 342 246 967 кг.; 47 ВМД типу IM40 щодо 79 товарів, вироблених за результатом здійснення переробки давальницької сировини, загальною фактурною вартістю 1 236 169 077,97 грн., загальною митною вартістю 1 250 031 325,92 грн. та загальною вагою 200 860 516 кг., в асортименті встановленому відповідно до умов зовнішньоекономічних контрактів про надання послуг з переробки давальницької сировини № ТВН-1119/07 від 23.11.2007, № ТВН-0603/08 від 22.09.2008, № ТВН-0032/10 від 25.02.2010, № TBH-0755/010 від 01.10.2010, укладених з BAT «ТНК-ВР Холдинг» (замовник), № 7-П від 19.03.2010, № 8-П від 30.11.2010 укладених з компанією «Petrocraft SA», British Virgin Islands (замовник), а саме: бензин автомобільний марки А-80, А-92, А-95; дизельне паливо; паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки Е виду II; мазут паливний; газ вуглеводневий скраплений паливний для комунально-побутового споживання марки СПБТ та БТ; сірка технічна газова грудкова; поліпропілен марки ЛІПОЛ.

Як за результатом проведеного аналізу митних оформлень давальницької сировини, так і виготовлених з неї нафтопродуктів, митним органом виявлено, що готова продукція складає 92% від обсягу імпортованої в Україну нафти сирої. У висновках Луганської регіональної Торгово-промислової палати також зазначається, що з 1 тонни нафти вихід нафтопродуктів складає 92 %.

З акту перевірки слідує, що перевіряючими, відповідно до наданої позивачем зведеної інформації про загальні обсяги фактично використаної сировини та понесених підприємством виробничих втрат при здійсненні переробки нафти, як давальницької сировини, виявлено, що позивач використовував технологічні втрати (паливо) для переробки давальницької сировини та виготовлення товарної продукції, як безоплатно отриманих товарів. Також встановлено, що під час процесу переробки нафти утворюються супутні продукти переробки. При цьому, згідно з технологічною схемою переробки нафти позивачем, ці продукти відсутні в переліку готової продукції, яка виробляється підприємством з давальницької нафти. Згідно вищезазначених контрактів такі супутні продукти відносяться до так званих «втрат на паливо» - технологічні втрати (паливо).

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що вище зазначені продукти використовуються позивачем як паливо у виробничому процесі переробки нафти, що дає підприємству можливість заощаджувати кошти на закупівлю палива для виробничих потреб. Тобто, при переробці нафти та виробництві товарних нафтопродуктів позивач безоплатно використовував технологічні втрати (паливо) як безоплатно отримані товари від контрагентів замовників.

Виходячи з вище викладеного, відповідачем було зроблено висновок, що технологічні втрати (паливо), які необхідні під час здійснення переробки нафти для утворення нафтопродуктів (окремо за кожним найменуванням), та за допомогою яких здійснюється вихід готової продукції за кількісними показниками для отримання кожного окремого продукту, повинні бути включені до складу доходів, оскільки вказані супутні товари виробляються з давальницької нафти та не обумовлені контрактом на переробку і вони повинні належним чином оподатковуватись.

Відповідачем у акті перевірки надано оцінку викладеному та зроблено висновок, що виходячи з річних обсягів переробки давальницької сировини за період з 01.10.2010 по 31.12.2011, встановлено виробництво супутніх товарів, які підлягають оподаткуванню, як отримані безоплатно, а саме: супутніх товарів, що постійно утворюються в процесі переробки нафти - технологічні втрати (виробниче паливо - мазут сумішевий компонент, кокс, гази).

Також відповідачем у акті перевірки встановлено відсутність доказів фактичного здійснення господарських операцій, на підставі яких позивачем за період IV квартал 2010 року - IV квартал 2011 року сформовані валові витрати з наступними контрагентами: ТОВ «ДС Електрик Інжиниринг», ТОВ «Укренергонафтогазбуд», ТОВ «Есмє», ТОВ «Укрпромсервіс», ТОВ «Електропроектпроммонтаж», ПП «Лігохім», ТОВ «Вентуріс», ТОВ «ТНК-ВР Коммерс», ПП «Торговий дім Фрегат», ТОВ «Днепрпромтех 97». У зв'язку із цим відповідачем зроблено висновки про нереальність господарських операцій, з посиланням на порушення контрагентами певних правил ведення господарської діяльності, сумніви щодо відсутності у контрагентів необхідних ресурсів, непідтвердження позивачем документально придбаного товару, отриманих послуг (робіт), що призвело до заниження сум грошових зобов'язань з податку на прибуток.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, під час судового розгляду справи судами попередніх інстанцій, представник позивача зазначив, що за специфікою нафтопереробного підприємства, неможливо визначити, яка саме кількість (і в якому вартісному вираженні) технологічного палива використано при виробництві конкретної партії продукції. При переробці нафти не виникає, як залишків так і відходів, що підтверджується і самим актом перевірки. Технологією виробництва та проектним користуванням установок неможливо виключити використання технологічного палива, забезпечивши при цьому переробку нафти, а також неможливо виокремити з процесу утворені вуглеводневі гази, кокс, мазут сумішевий компонент та акумулювати їх і використовувати на інші цілі як товар, оскільки у позивача, крім іншого, немає технологічної можливості замінити паливний ресурс і вид застосовуваного технологічного палива (технологічних втрат).

Крім того до позивача не переходило право власності на технологічні втрати, такі втрати не є супутніми продуктами переробки, що визначені договорами, залишків виробленої продукції у позивача не залишається, що підтверджується бухгалтерським, товарним обліком, актом перевірки, отже вони не підлягають оподаткування податком на прибуток.

Додатково позивач посилається на висновки судових експертиз у даній справі, а також на рішення адміністративного суду, що набрало законної сили, у справі №2а-10571/12/2670, якими спростовуються висновки щодо використання позивачем технологічного палива (технологічних втрат) під час процесу переробки давальницької сировини, за наведеними вище договорами, як безоплатно отриманих товарів та виробництво супутніх продуктів переробки.

В обґрунтування позову позивачем також було зазначено, що під час віднесення відповідачем господарських угод з ТОВ «ДС Електрик Інжиниринг», ТОВ «Укренергонафтогазбуд», ТОВ «Есмє», ТОВ «Укрпромсервіс», ТОВ «Електропроектпроммонтаж», ПП «Лігохім», ТОВ «Вентуріс», ТОВ «ТНК-ВР Коммерс», ПП «Торговий дім Фрегат», ТОВ «Днепрпромтех 97» до безтоварних, нереальних перевіряючими не враховано первинні документи бухгалтерського обліку, надані позивачем, в підтвердження господарських операцій з зазначеними контрагентами, не враховано судову практику, відповідно до якої наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків в зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суди попередніх інстанцій, спростовуючи висновки податкового органу щодо заниження валових доходів позивачем у зв'язку із переробкою давальницької, виходили з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, у справі призначалась судово-технологічна експертиза, яка проводилась ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива».

Для вирішення питань поставлених на експертизу, експерти ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» та завідувач лабораторії ДП «УкрНДІНП «МАСМА» Кочірко Б.Ф. виїжджали у місто Лисичанськ до ПрАТ «ЛИНІК» для детального огляду технологічних установок та вивчення технологічної схеми з переробки нафти.

У висновку судово-технологічної експертизи № 22/13 від 27.08.2013 встановлено, що: «використання на технологічних потужностях ПрАТ «ЛИНІК» згідно технології виробництва нафтопродуктів в процесі переробки давальницької сировини, згідно договорів технологічних втрат для інших цілей, крім виробництва нафтопродуктів під час переробки давальницької сировини неможливо.

Виділити та вилучити з процесу переробки технологічні втрати, які утворюються під час процесу переробки давальницької сировини у товарному вигляді ні згідно технології, ні згідно договорів неможливо.

Без внесення змін до технологічних установок ПрАТ «ЛИНІК», виділення технологічних втрат в процесі переробки будь-якої за походженням, в тому числі і давальницької, сировини в інших цілях - неможливо.

Існуюча технологічна схема переробки нафти позивачем не передбачає наявності додаткового обладнання (лічильників, запірної арматури, аналізаторів хімічного складу тощо), а також постійного контролю якісного складу технологічних втрат, під час переробки позивачем давальницької сировини згідно договорів, що унеможливлює детальне обрахування їх кількості та якості.

Вирахувати, виміряти розмір технологічних втрат на ПрАТ «ЛИНІК» в залежності окремого договору на переробку давальницької сировини згідно технологічної схеми переробки неможливо».

Також в матеріалах справи міститься Висновок експерта щодо технологічного процесу виробництва нафтопродуктів ПрАТ «ЛИНІК» від 17.05.2012, складений провідним інженером Державного підприємства Український науково-дослідний Інститут нафтопереробної промисловості «МАСМА», за яким: «визначити фактичні обсяги виробничих втрат (технологічного палива) не є можливим, ідентифікувати безповоротні і технологічні втрати не можливо, так як вони утворюються на всіх стадіях виробництва і є типовими для ПрАТ «ЛИНІК» та переробки давальницької сировини».

В період, за який проводилась перевірка позивача (2010-2011 роки), митне оформлення продукції, виробленої з використанням давальницької сировини, регулювалось Законом України «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах», Митним кодексом України від 11.07.2002 № 92-ІV, Порядком застосування митних режимів переробки на митній території України та переробки за межами митної території України, затвердженим наказом Держмитслужби України від 13.09.2003 № 609 (далі - Порядок, чинним на час виникнення правовідносин), Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Податковим кодексом України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах», готова продукція - продукція (товар), вироблена з використанням давальницької сировини (крім тієї частини, що використовується для проведення розрахунків за її переробку) і визначена як кінцева у контракті між замовником і виконавцем.

Давальницька сировина - сировина, матеріали, напівфабрикати, комплектуючі вироби, енергоносії, ввезені на митну територію України іноземним замовником (чи закуплені іноземним замовником за іноземну валюту в Україні) або вивезені за її межі українським замовником для використання у виробленні готової продукції. Право власності на давальницьку сировину на кожному етапі її переробки, а також на вироблену з неї готову продукцію належить замовнику.

Операція з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах - операція з перероблення (оброблення, збагачення чи використання) давальницької сировини в результаті технологічного процесу із міною коду згідно з УКТ ЗЕД (незалежно від кількості виконавців), а також етапів (операцій з перероблення цієї сировини) з метою отримання готової продукції за відповідну плату. До операцій з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах належать операції, в яких сировина замовника на конкретному етапі переробки, а також на заключному, є основним матеріалом та її вартість становить не менш як 20 відсотків загальної вартості готової продукції, при цьому обов'язковим є попереднє здійснення поставки виконавцю давальницької сировини відносно повернення виготовленої з неї готової продукції замовнику. При розрахунку вартості давальницької сировини у вартості готової продукції враховуються вартість всієї вивезеної (ввезеної) давальницької сировини та витрати по доставці цієї сировини до виконавця.

Згідно статті 236 Митного кодексу України, якщо умовами переробки на митній території України товарів, що походять з інших країн, передбачено проведення розрахунків частиною продуктів їх переробки, такі продукти мають бути оформлені як ввезені на митну територію України в режимі імпорту зі справлянням усіх належних податків і зборів та застосуванням відповідних заходів нетарифного регулювання відповідно до законодавства.

За умовами договорів, розрахунки по договорам здійснюються в доларах США, оплата вартості робіт позивача з переробки нафти виконується замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, вартість переробки нафти та виробітку товарних продуктів встановлюється сторонами договору в додатках до договорів.

Договорів, додатків до них про виконання оплати вартості послуг позивача з переробки давальницької сировини технологічними втратами (технологічне паливо) - мазутом, газами, бензинами, дизельним паливом або іншим товаром чи сировиною сторони не укладали. Послуги замовник оплачував виключно грошовими коштами. Можливість проведення розрахунків шляхом передачі позивачу супутніх продуктів переробки не передбачено договорами, оскільки супутні продукти переробки не належать ні до сировини, ні до продукції.

Частиною першою статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договори, укладені позивачем із замовником, за своїм юридичним змістом є договорами підряду.

Статтями 839-840, 844 Цивільного кодексу України визначено, що підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

Підрядник відповідає за невиконання або неналежне виконання роботи, спричинене недоліками матеріалу, наданого замовником, якщо не доведе, що ці недоліки не могли бути ним виявлені при належному прийманні матеріалу.

Як вбачається з матеріалів справи, до та під час переробки давальницької сировини проводилась експертиза щодо дослідження переробки нафти поза межами митної території Російської Федерації ВАТ «Науково-дослідний та проектний інститут нафтопереробної та нафтохімічної промисловості «ВНІПІнєфть» із зазначенням товарів та норм виходу продуктів переробки.

Згідно доповнення до експертного висновку ВАТ «ВНІПІнєфть» від 24.12.2010 № М 20-2619/3666, ідентифікувати безповоротні та технологічні втрати неможливо, так як вони виникають на всіх стадіях виробництва.

Під час процесу переробки та оформлення давальницької сировини у відповідний митний режим позивачем також отримано висновки експертів Луганської регіональної торгово-промислової палати щодо підтвердження технологічної схеми виробництва нафтопродуктів та витрат нафти на етапах її переробки та виходів готової продукції.

Висновками Луганської регіональної торгово-промислової палати, що містяться в матеріалах справи, повністю підтверджено відповідність кількісних та якісних показників договорів та додатків до них.

Для переробки давальницької сировини використовуються допоміжні матеріали та добавки (природний газ, присадки до палива), використання яких передбачено умовами договорів (додатків), для досягнення якісних показників продукції. Вартість використання таких допоміжних матеріалів включена у вартість послуг з переробки нафти та виготовлених готових товарних продуктів.

Таким чином, враховуючи специфіку нафтопереробного підприємства, неможливо визначити, яка саме кількість (і в якому вартісному вираженні) технологічного палива використано при виробництві конкретної партії продукції, залишків при переробці нафти не виникає і відходів при переробці нафти не виникає.

Висновком судово-економічної експертизи № 145/26 від 30.10.2014, наявної в матеріалах справи, з урахуванням висновків судово-технологічної експертизи № 22/13 від 27.08.2013, висновків експерта щодо технологічного процесу виробництва нафтопродуктів ПрАТ «ЛИНІК» від 17.05.2012, складеного провідним інженером ДП Український науково-дослідний Інститут нафтопереробної промисловості «МАСМА», пункту 5 П(С)БО № 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999, пункту 5 П(С)БО № 9 «Запаси», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 246 від 20.10.1999, пункту 4 П(С)БО № 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 87 від 31.03.1999, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України встановлено, що не підтверджуються документально висновки акта перевірки щодо порушення позивачем вимог підпункту 4.1.6 пункту 4.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 135.1, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.10 статті 137 Податкового кодексу України та заниження валових доходів у сумі 485 369 893 грн., у зв'язку з тим, що виробничі втрати (технологічне паливо) від переробки нафти сирої, отриманої як давальницька сировина, від Petrocraft S.A. та ВАТ «ТНК-ВР Холдинг», не є активом (запасами, товаром), оскільки неможливе достовірне визначення їх вартості, не є доходами, оскільки оцінка доходу не може бути достовірно визначена.

Щодо висновків податкового органу про завищення позивачем валових витрат, у зв'язку із безтоварністю договорів позивача із контрагентами: ТОВ «ДС Електрик Інжиниринг», ТОВ «Укренергонафтогазбуд», ТОВ «Есмє», ТОВ «Укрпромсервіс», ТОВ «Електропроектпроммонтаж», ПП «Лігохім», ТОВ «Вентуріс», ТОВ «ТНК-ВР Коммерс», ПП «Торговий дім Фрегат», ТОВ «Днепрпромтех 97», судами попередніх інстанцій зазначено наступне.

Згідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються з: - витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; - інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; - крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Із зазначених правових норм вбачається, що валові витрати та витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. Разом з тим, дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

В матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Таким чином, враховуючи дослідженні матеріали справи та факт реального здійснення позивачем господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг, в результаті чого підтверджено отримання позивачем таких товарів, робіт та послуг з метою використання у господарській діяльності, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що доводи відповідача щодо неправомірного формування позивачем валових витрат (витрат) є безпідставними.

Пунктом першим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки судами встановлено невідповідність законодавству винесеного податкового повідомлення-рішення від 06.07.2012 № , вимоги щодо визнання протиправним та скасування зазначеного податкового повідомлення-рішення були задоволені обґрунтовано.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 55, 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Здійснити заміну Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів на її правонаступника - на її правонаступника - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Касаційну скаргу Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015 у справі № 1270/7293/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) Н.Є. Маринчак