Справа № 695/2321/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 695/2321/17 Головуючий у 1-й інстанції: Таратін в.О. Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Кузьмишиної О.М.,

за участю секретаря Капші А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання проведення перерахунку раніше призначеної пенсії,

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2017 року ОСОБА_3(далі - позивач) звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - відповідач) з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного Фонду України в Золотоніському району Черкаської області, щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 50, ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком;

- зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в Золотоніському району Черкаської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком (з урахуванням збільшення таких сум на відповідний період виплат), починаючи з моменту встановлення групи інвалідності і по теперішній час, та провести її виплату, за різницею раніш виплачених сум;

- зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в Золотоніському району Черкаської області здійснити перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_3, як інваліду третьої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком (з урахуванням збільшення таких сум на відповідний період виплат), починаючи з моменту встановлення групи інвалідності і по теперішній час, та провести її виплату, за різницею раніш виплачених сум.

- зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в Золотоніському району Черкаської області здійснювати нарахування та виплати вказаних пенсій ОСОБА_3 довічно у відповідності до вимог ст. 50, ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності - у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії - у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком (з урахуванням збільшення таких сум на відповідний період виплат).

- перерахунок провести в строки, передбачені ч.2 ст. 99 КАС України.

11 вересня 2017 року позивачем у в судовому засіданні зменшено позовні вимоги, а саме позивач просив суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок додаткової пенсії позивача, як інваліду 3-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком (з урахуванням збільшення таких сум на відповідний період виплат), в межах шестимісячного строку та провести її виплату за різницею раніше виплачених сум.

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 вересня 2017 року задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 вересня 2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги та провести перерахунок пенсії у відповідності до вимог ст. 50, ст.54 Закону Україна «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по третій групі інвалідності, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком та здійснити перерахунок додаткової пенсії, як інваліду третьої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком ( урахуванням збільшення таких сум на відповідний період виплат), починаючи з моменту встановлення групи інвалідності і по теперішній час, та провести її виплату за різницею раніше виплачених сум.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що постанова Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 вересня 2017 року підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За приписами частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 4 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Судом встановлено з матеріалів справи та підтверджено звукозаписом судового засідання від 11.09.2017 на диску 2802), прослуховування якого здійснено з метою підготовки справи до розгляду, що позивачем, з урахуванням зменшених позовних вимог, на вирішення суду першої інстанції поставлено лише вимогу про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок додаткової пенсії позивача, як інваліду 3-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком (з урахуванням збільшення таких сум на відповідний період виплат), в межах шестимісячного строку та провести її виплату за різницею раніше виплачених сум.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, думку представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог, які були на вирішенні у суду першої інстанції, і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач є пенсіонером (посвідчення серії НОМЕР_1 від 08.10.2002 року), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії (посвідчення серії НОМЕР_2 вкладка НОМЕР_3 від 12.08.2002 року), інвалідом 3 групи (посвідчення серії НОМЕР_4 від 08.10.2002 року), захворювання пов'язане з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС, (висновок Черкаської обласної лікарської консультативної комісії від 27.05.2002 року). Ступінь втрати професійної працездатності позивача в процентах з 01.07.2005 р. становить 45% (довідка серії 52К №071431).

На заяву позивача про здійснення перерахунку пенсії згідно із вимогами статей 50,54, 67 Закону Україна «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проте листом №23/0-10 19.07.2017 відповідач відмовив у такому перерахунку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з то, що чинним законодавством не передбачено норм щодо обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 50% від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), а вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у постанові №1210 від 23.11.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, визначення соціального захисту потерпілого населення визначено в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Як було встановлено п. 4 ст. 54 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р.), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по третій групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р.) особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам третьої групи - 50% мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року №76-ІІІ, що набрав чинність з 01.01.2015 року, внесено зміни до Закону України № 796-ХІІ від "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У відповідності до ст. 50 Закону № 796-ХІІ (в редакції від 28.12.2014р.) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладені положення законодавства, з 01.01.2015 року визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року визначено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пп.1 п. 11 Порядку № 1210 мінімальний розмір пенсії становить для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: I групи інвалідності - 180 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; II групи інвалідності - 160 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; III групи інвалідності - 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 12 вищевказаного Порядку визначено, що у разі коли розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в інвалідів - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, І групи - 285 відсотків, II групи - 255 відсотків, III групи - 225 відсотків прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів. У разі зміни прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, проводиться перерахунок зазначеної допомоги виходячи з розміру встановленого прожиткового мінімуму.

Щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується інвалідам III групи у розмірі - 284,7 гривні (п.13 Порядку).

Як роз'яснено в п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції ‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Норми ст.ст.50, 51, 54 Закону № 796-ХІІ, якими було встановлено кратні розміри основної та додаткової пенсій (6 мінімальних пенсій за віком та 50% мінімальної пенсії за віком), втратили чинність з 01.01.2015 року, а тому не можуть визначати розмір пенсії позивача.

При цьому, апеляційний суд керується положеннями вказаного Закону, оскільки такий прийнятий законодавчим органом (парламентом) і є обов'язковим до виконання, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви №29458/04 та №29465/04), де Суд вказав: "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (п.23 рішення).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ). У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 ( v002p710-99 ) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України ( 254к/96-ВР ), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України ( 384/2011 ) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на те, що Закон №76-VIII (яким скасовано саме право на кратні розміри основної та додаткової пенсій) є чинним і підлягає до виконання, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним такий не визнавався, беручи до уваги позицію Конституційного Суду України викладену у рішенні № 20-рп/2011 від 26.12.2011 та рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, позиції Європейського суду з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014р., адміністративний позов не підлягає задоволенню.

За вищенаведених обставин, також не можна взяти до уваги доводи представника позивача на рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008, оскільки таке винесено щодо іншого раніше існуючого правового регулювання, а тому до правовідносин по даній справі не може бути застосовано.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на встановлені у справі обставини та досліджені докази, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та вважає, що відповідач при виплаті пенсії ОСОБА_3 у розмірі, встановленому Порядком № 1210, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції згідно з Законом від 28.12.2014 р. № 76-ІІІ, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, які зроблені у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.11.2017.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: О.А. Губська

О.М. Кузьмишина