Справа № 814/2518/16
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2518/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Димерлія О.О.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 липня 2017 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

23.11.2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.07.2017 року позов ФОП ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.05.2016 року № НОМЕР_3 в частині штрафних санкцій у розмірі 510 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 01.08.2017 року подала апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Апелянт посилається на те, що сума еквайрінгу у розмірі 142 995,30 грн. не є її доходом у розумінні Податкового кодексу України, а тому не підлягає оподаткуванню.

На підставі викладеного, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.07.2017 року та прийняття нової про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Предметом спору є податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 16.05.2016 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 26811,63 грн. (в т.ч. за податковим зобовязанням 21449,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 5362,33 грн.);

- №, яким позивачу було збільшено суму грошового зобовязання з військового збору на 145,39 грн. (в т.ч. за податковим зобовязанням 116,31 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 29,08 грн.);

- №, яким позивачу було збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами на 845,78 грн. (в т.ч. за податковим зобовязанням 268,62 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 577,16 грн.).

Вказані податкові повідомлення-рішення прийнято Державною податковою інспекцією в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на підставі акту №279/14-05-13-01/НОМЕР_4 від 25.04.2016 року про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та спати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.

Зокрема, згідно акту перевірки посадовими особами податкового органу встановлено не включення позивачем до складу загального оподаткованого доходу сум еквайрінгу за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року у розмірі 142 995,30 грн.

На підставі викладеного, контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності у розмірі 21 449,30 грн. та, у звязку з цим, заниження фізичною особою-підприємцем військового збору у розмірі 116,31 грн.

Також, згідно даних акту №279/14-05-13-01/НОМЕР_4 від 25.04.2016 року позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 268,62 грн.

Скасовуючи податкове повідомлення-рішення від 16.05.2017 року № НОМЕР_3 в частині штрафних санкцій у розмірі 510 грн. суд першої інстанції виходив з того, що до позивача застосована штрафна санкція в сумі 25 відсотків від донарахованого податкового зобовязання, а тому є зайвим застосування до позивача за вказане порушення ще й штрафної санкції, передбаченої пунктом 119.2 статті 119 Податкового кодексу України у розмірі 510 грн.

Вказану постанову Миколаївського окружного адміністративного суду в цій частині не оскаржено, а тому, на підставі ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган правомірно збільшив оподаткований дохід позивача на 142 995,30 грн. та нарахував на цей дохід військовий збір. Також, за висновками суду, податковим органом правомірно, на підставі статті 123 Податкового кодексу України, була застосована штрафна санкція 25% за перше порушення податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком Миколаївського окружного адміністративного суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача, а також допитаний свідок ОСОБА_3 (бухгалтер позивача в період, що перевірявся) надали пояснення, що позивач ОСОБА_2 у належному їй магазині здійснює торгівлю підакцизними товарами (алкогольні та тютюнові вироби), у звязку з чим перебуває на загальній системі оподаткування.

Дочка позивача ОСОБА_4 в тому самому магазині здійснює продаж товарів (не підакцизних) та знаходиться на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку.

15.07.2013 року між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір безоплатного використання обладнання, наданого банком, відповідно до п. 1.1. якого ФОП ОСОБА_2 передала в безоплатне користування ФОП ОСОБА_4 наданий позивачу термінал КБ «Приватбанк» для розрахунків з покупцями ФОП ОСОБА_4 Згідно домовленості ФОП ОСОБА_4 приймала від покупців через термінал оплату за свої товари, а оскільки гроші фактично надходили на банківський рахунок ФОП ОСОБА_2, остання періодично повертала ці суми дочці.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що з аналізу договору від 15.07.2013 року вбачається, що його предметом є виключно передача ФОП ОСОБА_2 у користування ФОП ОСОБА_4 обладнання для розрахункового обслуговування операцій оплати товарів за допомогою платіжних карток.

При цьому, умовами вказаного договору не передбачено надходження на рахунок ФОП ОСОБА_2 коштів від ФОП ОСОБА_4 та надання ФОП ОСОБА_2 фінансових послуг ФОП ОСОБА_4

Колегія суддів зазначає, відповідно до положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга це - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

При цьому, п. 4.1., 4.2. зазначеного договору від 15.07.2013 року встановлено, що розрахунки проводяться на протязі поточного місяця готівковими засобами з виручки, достатньої для розрахунку із оформленням видаткових ордерів. Остаточний розрахунок за місяць проводиться в останній день місяця з оформленням Реєстру проведених розрахунків.

В матеріалах справи наявні видаткові касові ордери про видачу ФОП ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_4 готівкових коштів із каси позивача та реєстри розрахунку по еквайрінгу. (а.с. 40-150)

При цьому, колегія суддів наголошує, що розрахунки проводились шляхом видачі готівкових коштів із наявної у касі ФОП ОСОБА_2 власної виручки, а не шляхом отримання коштів з рахунку після їх надходження. Вказані обставини засвідчено свідком ОСОБА_3 під час розгляду справи у суді першої інстанції та не заперечувались представником позивача у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків є фінансовими послугами.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Колегія суддів з матеріалів справи вбачає, що згідно з реєстраційними даними видами діяльності ФОП ОСОБА_2 є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основна); роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Таким чином, ФОП ОСОБА_2 не має законних підстав для надання будь-яких фінансових послуг.

Приписами ч. 2 ст. 2015 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Оскільки, ФОП ОСОБА_2 не має права надавати фінансові послуги, тому укладений договір безоплатного використання обладнання наданого банком від 15.07.2013 року, що направлений на отримання ФОП ОСОБА_4 готівкових коштів, є нікчемним правочином.

В своїй апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2, як і її представник у судовому засіданні суду апеляційної інстанції наголошували, що сума 142 995,30 грн. не може визначатись, як чистий оподаткований дохід.

Згідно п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

В акті перевірки №279/14-05-13-01/НОМЕР_4 від 25.04.2016 року податковим органом проаналізовано діяльність позивача: 2013 рік дохід 274699,32 грн., витрати 258847,19 грн., чистий дохід 15852,13 грн.; 2014 рік дохід 270512,36 грн.; витрати 254454,99 грн., чистий дохід 16057,37 грн.; 2015 рік дохід 299745,01 грн., витрати 271265,02 грн., чистий дохід 28479,99 грн.

Сума загального оподаткованого доходу була збільшена по роках на суми, що надійшли на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 через платіжний термінал, відповідно за 2013 рік на 16875,51 грн.; 2014 рік на 118365,97 грн.; 2015 рік на 7753,82 грн.

При цьому, представник апелянта у судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначив, що сума 142 995,30 грн. не може в повній мірі бути віднесеною до чистого оподаткованого доходу, оскільки до цієї суми має входити собівартість товару, націнка на товар, таке інше, що відносяться до видатків.

Однак, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає вказане твердження позивача необґрунтованим у даному випадку, оскільки при встановлених нових сумах доходу позивача по еквайрінгу, суми витрат за перевіряємий період не змінились. Оскільки сума витрат залишилась незмінною, то, відповідно, чистий оподаткований дохід і збільшився на суму цих надходжень.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на окремі недоліки в оформленні відповідачем акту перевірки №279/14-05-13-01/НОМЕР_4 від 25.04.2016 року, оскільки з нього являється за можливе встановити факт виявленого порушення, в чому воно полягає та містяться посилання на положення нормативно-правових актів, які регулюють спірні відносини та передбачають відповідальність за виявлені порушення.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 липня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко