Справа № 766/11073/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 766/11073/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Дорошинська В.Е.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Димерлія О.О.,

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.07.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, в якому просив суд: визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу період роботи з 16.11.1979 року по 01.10.1992 р. в страховий стаж для розрахунку пенсії; зобов'язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 16.11.1979 року по 01.10.1992 року в страховий стаж для розрахунку пенсії.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, Херсонське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області 18.08.2017 року подало апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що позивачу правомірно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу період роботи з 16.11.1979 року по 01.10.1992 року, оскільки у трудовій книжці позивача відсутній запис про звільнення (між записами 5 та 7), що має скріплюватися печаткою і підписом відповідальної особи, також в окремій графі «відомості про роботу» (запис №7) не вказано повне найменування підприємства. Крім того, у записі №6 трудової книжки не вказана підстава реорганізації підприємства-роботодавця.

З огляду на зазначене, апелянт просить суд скасувати постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2017 року та ухвалити нову - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративна справа розглянута судом першої інстанції в порядку скороченого провадження відповідно до вимог ст. 183-2 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 183-2 КАС України апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 21.11.2016 року перебуває на обліку в Херсонському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в м. Херсоні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

24.03.2017 року позивач звернувся до Херсонського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні щодо зарахування періоду роботи з 16.11.1979 року по 01.10.1992 року в страховий стаж для розрахунку пенсії.

Листом від 25.04.2017року №7/к-1 Херсонське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Херсонської області відмовило позивачу у зарахуванні періоду роботи з 16.11.1979 року по 01.10.1992 року в страховий стаж для розрахунку пенсії. Відповідачем зазначено, що за записами трудової книжки (№ 1) позивач 16.11.1979 року зарахований інженером-технологом заводу «Стандарт», з 01.04.1983 року переведений в дослідницько-конструкторське бюро при заводі «Стандарт», з 01.10.1992 року переведений заступником начальника відділу № 2 (запис № 5). Після запису про переведення з 01.10.1992 року внесено запис щодо реорганізації дослідницько-конструкторського бюро і приєднання до заводу «Стандарт» без підстави (запис № 6). Наступні записи (№7, 8) про прийняття з 05.05.1993 року заступником начальника відділу № 2 та звільнення з 13.03.1996 року. Запис про звільнення завірено підписом і скріплено печаткою. В проміжку вищезазначених записів відсутній запис про звільнення, що має скріплюватися печаткою і підписом відповідальної особи, а в графі «Відомості про роботу» (запис № 7) не вказано повне найменування підприємства, як це передбачено Інструкцією при порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України.

Не погоджуючись з вказаною відмовою ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду про її оскарження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача з 16.11.1979 року по 01.10.1992 року є підтверджений належними доказами, а тому підлягає зарахуванню в страховий стаж для розрахунку пенсії

Колегія суддів погоджується з таким висновкок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 10 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Колегія суддів зазначає, що позивачем надані довідки ВАТ завод «Стандарт» № 252 від 27.07.2009 року та № 253 від 27.07.2009 року про заробітну плату для обчислення пенсії, з яких вбачається отримання ОСОБА_2 заробітної плати за спірний період та зазначено, що на всі виплати нараховані страхові внески до Пенсійного фонду України. (а.с.14-15).

Зважаючи на встановлене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи з 16.11.1979 року по 01.10.1992 року є підтвердженим та має бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області таких висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів суду апеляційної інстанції встановила, що в оскаржуваній постанові судом першої інстанції стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір.

Проте, судом не прийнято до уваги, що відповідач у даній справі звільнений від сплати судового збору на підставі п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційний суд враховує, що в КАС України відсутні норми щодо стягнення судового збору з Державного бюджету України в разі звільнення відповідача - суб'єкта владних повноважень від сплати судового збору, не на користь якого ухвалено судове рішення.

При цьому, згідно Довідки про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір», доданої до Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015р. №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується, а у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги.

Водночас, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія доходить висновку, що стягнення судового збору з Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області є помилковим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.201 КАС України підставою для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки встановлено, що суд першої інстанції правильно по суті спору вирішив справу, однак не вірно розподілив судові витрати, що свідчить про помилкове застосування Херсонським міським судом Херсонської області норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни постанови від 26.07.2017р.

Керуючись ст. ст. 185, 197, 198 ч.1 п.2, 201 ч.1 п.1, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Херсонського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2017 року змінити, виклавши абзац четвертий її резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 73021, і.н. НОМЕР_1) судовий збір в сумі 640 грн.».

В іншій частині постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко