Справа № 803/293/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року № 876/10000/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення, рішення та вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, яким просила скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2016 року № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20.04.2016 року № 114/б/03-18-17-01 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.04.2016 року № Ф-.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що дослідивши надані ФОП ОСОБА_1 первинні документи, суд дійшов висновку, що вони належним чином складені та підтверджують факти придбання нею у ФОП ОСОБА_2 робіт, товарів і паливно-мастильних матеріалів, які використовувались під час транспортування лісосировини на ТзОВ «Кроно-Україна», в зв'язку з чим відповідач під час перевірки зробив помилкові висновки про завищення ФОП ОСОБА_1 валових витрат у періодах, які перевірялись, і, як наслідок, заниження нею податку з доходів фізичних осіб і єдиного внеску.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що під час перевірки було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у додатку 5 до податкових декларацій про майновий стан і доходи відображено витрати у 2013 році в сумі 262260 грн. та у 2014 році в сумі 176738 грн. по послугах з розробки лісових ділянок, наданих ФОП ОСОБА_2, яка перебуває на ІІ групі спрощеної системи оподаткування, що не підтверджені належним чином оформленими первинними документами, які дають право на зменшення оподатковуваного доходу. В ході проведення перевірки позивач не надала актів виконаних робіт, калькуляцій або інших документів, наданих вказаним контрагентом на підтвердження здійснення вищевказаних послуг. Також відповідно до наданих для проведення перевірки товарно-транспортних накладних встановлено, що ФОП ОСОБА_1 віднесла у 2013 році до витрат, пов'язаних із веденням підприємницької діяльності, пальне на загальну суму 581228,60 грн., яке використане для перевезення лісосировини на ТзОВ «Кроно-Україна» автомобілями, що не перебувають у її власності та на експлуатацію яких не має відповідних договорів, укладених з іншими суб'єктами господарської діяльності, в зв'язку з цим позивач завищила валові витрати за 2013 рік на суму 581228,64 грн. Крім того, перевіркою правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску встановлено, що фізичною особою-підприємцем в таблиці 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями» до додатку 5 за 2013 рік в колонках 2 та 3 неправильно відображено суму чистого доходу, на яку необхідно нарахувати єдиний внесок. За рахунок заниження чистого оподаткування доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за 2013 рік на суму 843488,60 грн. та за 2014 рік на суму 176738 грн., з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, позивачем занижено єдиний соціальний внесок, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за 2013 рік на суму 70025,32 грн.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, в період з 23.11.2015 року по 04.12.2015 року працівники Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області провели документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року до 31.12.2014 року, за результатами якої був складений акт від 18.12.2015 року № 6231/17-01/НОМЕР_2.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог: п. 44.1 ст. 44, п. п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб в загальному розмірі 167932,93 грн., в тому числі за 2013 рік на 140640,27 грн. і за 2014 рік на 27292,66 грн.; ст. 7, п. п. 2, 3, 9 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування», внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок за 2013 рік на загальну суму 70025,32 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області прийняла податкове повідомлення-рішення від 13.01.2016 року № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 209916,16 грн., в тому числі 167932,93 грн. за основним платежем і 41983,23 грн. за штрафними санкціями, рішення від 20.04.2016 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 7002,53 грн., а також винесла вимогу від 20.04.2016 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 70025,32 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних рішень відповідача, виходячи з наступного.

Свої висновки про порушення позивачем вимог законодавства відповідач мотивує неможливістю підтвердження господарських операцій щодо отримання послуг з розробки лісових ділянок, наданих ФОП ОСОБА_2 та підтвердження понесених витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, які використані для перевезення лісосировини на ТзОВ «Кроно-Україна».

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. пп. 177.1, 177.2 ст. 177 цього Кодексу доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 цього Кодексу встановлено, що до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

А згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Також відповідно до п. п. 44.1, 44.2 ст. 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Вимоги щодо підтвердження податкової, фінансової та бухгалтерської звітності належним чином оформленими первинними документами встановлені також Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання валових витрат пов'язане з призначенням придбаних товарів (робіт, послуг) для використання у господарській діяльності. Також необхідною умовою для віднесення сплачених постачальникам коштів є факт реальності придбання товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу витрат. Крім того, такі витрати мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків. Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Договори, податкові, видаткові накладні, платіжні доручення є підставою для податкового та бухгалтерського обліку, якщо вони засвідчують факт вчинення господарської операції.

В цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.

Як встановив суд, 10.01.2013 року ФОП ОСОБА_1 (покупець) уклала з ФОП ОСОБА_2 (продавець) договір купівлі-продажу №05/п-13, відповідно до умов якого продавець зобов'язується поставити покупецеві продукцію (товар) згідно із замовленнями, а саме: кускові відходи (обрізки), баланси хвойних порід, техсировину хвойних порід, заготовки на європіддони, запчастини до бензопил, бензопили, робочий одяг, взуття та інші товари, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар. При продажі товару продавець зобов'язується надати покупцю необхідні документи на кожну поставку товару: видаткову накладну, рахунок-фактуру.

Фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором, а саме отримання позивачем вказаних товарів та оплати їх вартості, підтверджується наданими позивачем копіями видаткових накладних та виписок з банківських рахунків, а також не заперечується відповідачем.

Водночас в акті перевірки зазначено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 до податкової декларації, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат за період з 01.01.2013 року до 31.12.2014 року включила витрати в сумі 8373426 грн. у 2013 році та в сумі 1011121 грн. у 2014 році, понесені на придбання техсировини, паливно-мастильних матеріалів, канцтоварів, запчастин та ремонту, на оплату зарплати, банківських та інформаційних послуг, послуг з розробки ділянок, сплату податків, а також інші витрати.

Як вбачається з акту перевірки та інших матеріалів справи, навпроти витрат «Послуги з розробки ділянок» у складеній перевіряючими таблиці вказані прочерки, тобто витрати на дані послуги відсутні, однак саме щодо таких витрат контролюючий орган вказав на те, що вони не підтверджені первинними документами і зробив висновок про завищення ФОП ОСОБА_1 валових витрат у 2013 році на суму 262260,00 грн. та у 2014 році на суму 176738,00 грн.

Однак, як встановив суд, такі витрати позивач помилково вказала в додатку 5 до податкової декларації, хоча ці витрати понесені за придбання лісопродукції, запчастин, спецодягу тощо, на підтвердження чого позивач надала належним чином оформлені первинні документи, а саме видаткові накладні, виписки банку, про що зазначено вище.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що помилкове зазначення ФОП ОСОБА_1 в податковій декларації назви статті у структурі валових витрат не є підставою для прийняття контролюючим органом висновку про помилковість їх включення до складу валових витрат, які підтверджені належним чином складеними первинними документами, в зв'язку з чим твердження відповідача про завищення позивачем валових витрат у 2013 році на суму 262260,00 грн. та у 2014 році на суму 176738,00 грн. є безпідставним.

Також податковий орган стверджує про завищення позивачем валових витрат у 2013 році на придбання пального на суму 581228,60 грн. в зв'язку з відсутністю договорів з іншими суб'єктами підприємницької діяльності про транспортне обслуговування автомобілів для перевезення товару (лісосировини) на ТзОВ «Кроно-Україна».

Як правильно встановив суд першої інстанції, такі висновки відповідача спростовуються наданими позивачем копіями договорів про надання транспортних послуг, укладених ФОП ОСОБА_1 з суб'єктами підприємницької діяльності, які здійснюють діяльність з надання послуг з вантажних перевезень, відповідно до умов яких ці суб'єкти господарювання як виконавці надають позивачу належні їм вантажні транспортні засоби з водіями, позивач як замовник транспортних послуг зобов'язується, зокрема, забезпечити автомобілі паливно-мастильними матеріалами. Факт придбання позивачем паливно-мастильних матеріалів та їх використання в господарській діяльності, а також оплати виконавцям вартості транспортних послуг для перевезення товару (лісосировини) на ТзОВ «Кроно-Україна», підтверджується наданими нею копіями актів списання пального, копіями актів здачі-приймання виконаних робіт (послуг), копіями товарно-транспортних накладних та копіями банківських виписок.

Як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують факт придбання, оплати та використання позивачем пального під час перевезення товарів (лісосировини) на ТзОВ «Кроно-Україна», а тому правильним є висновок суду першої інстанції про помилковість твердження відповідача про завищення ФОП ОСОБА_1 витрат за 2013 рік на суму 581228,60 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що понесені ФОП ОСОБА_1 витрати на придбання у ФОП ОСОБА_2 товарів та придбання паливно-мастильних матеріалів під час транспортування лісосировини на ТзОВ «Кроно-Україна» на загальну суму 843488,60 грн. за 2013 рік та за 2014 рік на суму 176738,00 грн. правомірно включені до складу витрат, а відповідач дійшов помилкового висновку про заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб в сумі 167932,93 грн., в зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 13.01.2016 року № є протиправним і підлягає скасуванню.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з п. п. 2, 3 ст. 9 цього Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч. 11 цієї статті за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Також відповідно до ч. 4 ст. 25 цього Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує податкову та митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким чином, розмір єдиного внеску обчислюється з врахуванням суми доходу (прибутку), отриманого від підприємницької діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Оскільки судом встановлено та підтверджено факт правильності формування ФОП ОСОБА_1 витрат в періодах, які перевірялись та відсутність факту заниження податку з доходів фізичних осіб, то відсутні також порушення позивачем при обчисленні розміру єдиного внеску в цих періодах, а тому колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що прийняті Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області рішення від 20.04.2016 року № про застосування до позивача штрафних санкцій на суму 7002,53 грн. за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога від 20.04.2016 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 70025,32 грн. також є протиправними та підлягають скасуванню.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року у справі № 803/293/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення, рішення та вимоги - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 13.11.2017 року