Справа № 686/13459/17
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/13459/17

Головуючий у 1-й інстанції: Мазурок О.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

14 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С.

секретар судового засідання: Гіюк Д.М.

за участі:

представника відповідача: Войтюка С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинення певних дій.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, прийняття необґрунтованої постанови.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно із ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 з 01.09.1994 року по 25.06 1999 року навчався на юридичному факультеті Ужгородського державного Університету на денній (стаціонарній) формі навчання за спеціальністю правознавство, після завершення навчання йому присвоєно кваліфікацію спеціаліста юрист.

З 12.10.1999 року по 25.12.2000 року позивач працював в органах податкової міліції на посаді старшого оперуповноваженого Острозького ВПМ УПМ ДНА в Рівненській області, що підтверджується трудовою книжкою та послужним списком.

27 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до управління Пенсійного фонду України м. Хмельницькому із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 05.07.2017 року № 281 /м-12 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугою років у зв'язку тим, що працівники прокуратури права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VІII не мають.

Позивач не погодився із відмовою у призначенні йому пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», а тому звернувся до суд із позовом про визнання такої відмови протиправною, зобов'язання управління Пенсійного Фонду України у місті Хмельницькому врахувати до вислуги років половину навчання в Ужгородському державному Університеті з 01.09.1994 року по 25.06.1999 року включно (2 роки 5 місяців та 10 днів) та роботу з 12.10.1999 року по 25.12.2000 року (1 рік 2 місяці 13 днів) в органах податкової міліції на посаді старшого оперуповноваженого Острозького ВПМ УПМ ДНА в Рівненській області, призначення і нарахування пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 15.01.2011р. з дня звернення, а саме з 27.06.2017 року із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» без обмежень та оподаткування, із зарахуванням до вислуги років половини навчання позивача в Ужгородському державному Університеті з 01.09.1994 року по 25.06.1999 року включно (2 роки 5 місяців та 10 днів) та роботи з 12.10.1999 року по 25.12.2000 року (1 рік 2 місяці 13 днів) в органах податкової міліції на посаді старшого оперуповноваженого Острозького ВПМ УПМ ДНА в Рівненській області.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Частиною першою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 р. передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержаної перед місяцем звернення за призначення пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) законодавства.

Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIII „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" внесено зміни до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України „Про прокуратуру", „Про статус народного депутата України", „Про державну службу", щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується.

Згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 р.

З 01 січня 2016 року набув чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VIII від 24 грудня 2015 року, відповідно до якого були внесені зміни, якими з 1 січня 2016 року встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених зокрема Законом України "Про прокуратуру", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Конституційний суд України у рішенні від 09.02.1992р. №1-рп/99 зазначає, що ч.1 ст.58 Конституції України передбачений принцип неможливості зворотної дії нормативно-правових актів в часі, згідно якого до дія закону починається з моменту набрання ним чинності, до події, факту застосовується той закон, під час якого вони настали або мали місце.

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, тобто з 15.07.2015р. скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 р., а пенсія працівникам прокуратури призначається згідно Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ.

Оскільки позивач звернувся до відповідача за призначенням пенсії 30.06.2017р., колегія суддів переконана, що позивачу неможливо призначити пенсію позивача на підставі Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 р., а висновки суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення такої пенсії є помилковими.

Щодо зарахування до стажу позивача половини навчання позивача в Ужгородському державному Університеті з 01.09.1994 року по 25.06.1999 року включно (2 роки 5 місяців та 10 днів) та роботи з 12.10.1999 року по 25.12.2000 року (1 рік 2 місяці 13 днів) в органах податкової міліції на посаді старшого оперуповноваженого Острозького ВПМ УПМ ДНА в Рівненській області, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Колегія суддів вважає, що до вислуги років позивача має зараховуватись половина навчання позивача в Ужгородському державному Університеті з 01.09.1994 року по 25.06.1999 року включно (2 роки 5 місяців та 10 днів), адже не спростовано факту навчання в Ужгородському державному Університеті на денній формі навчання.

При цьому колегія суддів не вбачає підстав для зарахування до вислуги років позивача роботи з 12.10.1999 року по 25.12.2000 року (1 рік 2 місяці 13 днів) в органах податкової міліції на посаді старшого оперуповноваженого Острозького ВПМ УПМ ДНА в Рівненській області. Так, робота на даній посаді не передбачена ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, а посади оперуповноважених УПМ не відносяться посад начальницького складу податкової міліції.

Стосовно застосування до розміру пенсії позивача обмежень щодо розміру пенсії, колегія суддів зазначає, що згідно ч.18 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, постанову суду першої інстанції належить скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому задовольнити.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинення певних дій скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 листопада 2017 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.