Справа № 686/15919/17
Суддя: Логінова С. М.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

24 жовтня 2017 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі Ленчицькій А.Б.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації про зобовязання до вчинення певних дій,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації про зобовязання до вчинення певних дій, посилаючись на те, що їй виповнилося 55 років, вік з якого позивач може вийти на пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто зі зниженням пенсійного віку на 5 років, так як постійно проживала і працювала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року.

Позивач 31.05.2016 р. звернулася до Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пільгової пенсії за віком. Однак, їй було відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, так як не додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_2 звернулася до департаменту соціального захисту населення, то її повідомили, що на даний час посвідчення особам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, не видаються у зв'язку із змінами в законодавстві.

Така відмова відповідача, на її думку є протиправною і такою, що обмежує законодавчо закріплене право позивача на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

ОСОБА_2 посилається на те, що вона постійно проживала та працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, то відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Вважає, що у неї виникло право отримати посвідчення з визначенням статусу особи потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Проте дії відповідача, щодо відмови видати посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є порушенням законодавства України та звуження Конституційних прав позивача, ст. 22 та 58 Конституції України, які забороняють при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів допускати звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод людини і громадянина, що передбачено ч. 2 ст. 22 Конституції України та надання законам та іншим нормативно-правовим актам зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України).

Просить визнати протиправною відмову відповідача та зобов'язати Дeпapтaмeнт соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації вирішити питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видати відповідне посвідчення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідач у судове засідання не прибув, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність представника, позов не визнав, вказавши, що підстави для задоволення відсутні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що особам, які постійно працювали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоактивного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період та додатково на 1 рік за 3 роки проживання чи роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до частин 3, 4 статті 15 Закону підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, пре заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення органами місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 виповнилося 55 років, вік з якого позивач може вийти на пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто зі зниженням пенсійного віку на 5 років, так як постійно проживала і працювала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року.

ОСОБА_2 31.05.2016 р. звернулася до Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пільгової пенсії за віком. Однак, їй було відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, так як нею не додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Позивач звернулася до департаменту соціального захисту населення, то її повідомили, що на даний час посвідчення особам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, не видаються у зв'язку із змінами в законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принци верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами і доповненнями.

У відповідності до статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 постійно проживала та працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, то в розумінні Закону №796 - XII є потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вимог статей 14 і 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями.

За визначенням, наведеним у Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серії В.

Відповідно до вимог статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Положення статті 15 Закону №796-ХІІ кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку № 51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток №7). Отже, особи, які станом на 01 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом №796-ХІІ.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова відповідача у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відмовляючи у встановленні ОСОБА_2 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 №791а-ХІІ де, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, в тому числі місто Біла Церква, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Водночас, відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-ХІІ (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №№ 791а-ХІІ) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони. Відповідно до частини другої статті 2 Закону №№ 791а-ХІІ такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв.км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв.км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв.км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,(1 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв.км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 року до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 де 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку позивач одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-ХІІ.

Відповідно до Закону України від 28.12.2014 № 76-УІІІ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону №№ 791а-ХІІ виключено, відтак із зон, ще зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII виключено також статтю 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4. Вказані норми, згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII, набрали чинності з 01 січня 2015 року.

Посилаючись саме на означені зміни у законодавстві, відповідач обґрунтовує свою відмову у встановленні ОСОБА_2 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, вказуючи, що оскільки: 01.01.2015 зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015. Проте, необхідною умовою реалізації пільг-компенсацій, передбачених Законом "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Суд приходить до висновку, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015 року.

Водночас, виключення законодавцем з 01.01.2015 р. з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статус пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, з умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 01 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015 року.

Отже, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не впливають на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Відтак, у відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 14 Закону №796- XII та п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51, позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Суд приходить до висновку, що у ОСОБА_2 виникло право отримати посвідчення з визначенням статусу особи потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Проте дії відповідача, щодо відмови видати посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є порушенням законодавства України та звуження Конституційних прав позивача, ст. 22 та 58 Конституції України, які забороняють при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів допускати звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод людини і громадянина, що передбачено ч. 2 ст. 22 Конституції України та надання законам та іншим нормативно-правовим актам зворотної дії в часі (ст. 58 Конституції України).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республік Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державним адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Суд приходить до висновку, що слід визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації та зобов'язати Дeпapтaмeнт соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації вирішити питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, та видати відповідне посвідчення.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 163 Кодексу Адміністративного судочинства України, ст. 8 Конституції України, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року, суд

вирішив:

позов ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації про зобовязання до вчинення певних дій задовольнити.

Визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації та зобов'язати Дeпapтaмeнт соціального захисту населення Хмельницької обласної державної адміністрації вирішити питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, та видати відповідне посвідчення.

Стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 640 грн., шляхом їх безспірного списання органами Державної казначейської служби України із рахунку Департаменту соціального захисту населення Хмельницької облдержадміністрації.

Апеляційна скарга на постанову подається на протязі 10 днів до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Суддя Логінова С.М.