Справа № 826/6035/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 листопада 2017 року № 826/6035/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доУправління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації неправомірними щодо не надання ОСОБА_1 статусу інваліда війни;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо встановлення йому статусу інваліда війни та видачі посвідчення встановленого зразка з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Закон України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту", Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 та вважає відмову відповідача неправомірною, оскільки надані ним документи є достатніми для надання йому статусу інваліда війни, вони підтверджують його участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також отримання інвалідності саме внаслідок участі у вказаному заході.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач просив розгляд даної справи проводити в порядку письмового провадження.

Представником відповідача було подано до суду письмові заперечення на позов, у яких зазначено, що на підставі наданих позивачем документів зроблено висновок, що позивач залучався до робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, але не у складі Цивільної оборони, отже позивач користується пільгами відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і, відповідно, підстави для встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни відсутні.

З огляду на неявку в судове засідання представників сторін, які згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України є такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.128 КАС України розглядає справу у порядку письмового провадження на основі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив наступне.

15.03.2017 року позивач звернувся до начальника Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою, разом з необхідними документами, про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, як людині, яка приймала участь у формуванні загону цивільної оборони та з 02.05.1986 по 04.05.1986 приймала безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

За результатами розгляду заяви позивача, відповідач листом №01-371/10-972 від 16.03.2017 відмовив позивачу у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення, посилаючись на те, що в наданих позивачем копіях документів відсутня інформація про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) за лінією Цивільної оборони щодо залучення підприємств, установ до вказаного формування та розпорядчий документ підприємства про залучення позивача особисто до складу такого формування.

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам, з урахуванням викладених ним обставин, суд враховує наступне.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-XII (надалі - Закон №3551-XII).

Відповідно до ст.1 Закону №3551-XII закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Згідно п.9 абз.2 ст.7 Закону №3551-XII до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З вказаного слідує, що особи залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювання пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи належать до інвалідів війни.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302 (надалі - Положення №302).

Згідно п.2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

У п.3 Положення №302 зазначено, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Інвалідам війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення інваліда війни - інвалід".

Згідно абз.2 п.7 Положення №302 "Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до п.10 Положення №302 "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що Положення №302 визначає підставу для отримання посвідчення інваліда війни наявність у особи довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а уповноваженою особою щодо видачі останнього є органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Тобто, необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

При цьому, з листа №01-371/10-972 від 16.03.2017 вбачається, що єдиною підставою для відмови у видачі позивачу посвідчення інваліда війни слугувала відсутність документу, який би підтвердив факт залучення ОСОБА_1 до формувань Цивільної оборони.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та є безпосереднім учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується, зокрема, відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 10.06.1998 та вкладкою до нього НОМЕР_1.

Внаслідок участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач отримав третю групу інвалідності, яка пов'язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії КИЕ-1 №027299.

Участь позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи підтверджується також копіями довідки КСУ «Укргідромеханізація» від 12.06.1991 № 8/32, перепустки на право в'їзду у закриту зону № 012539 від 31.12.1987, експертного висновку № 154 Київської регіональної міжвідомчої комісії Міністерства охорони здоров'я України і Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 1/98 від 27.01.1998, яким визнано діагноз захворювання, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. та інформаційної довідки про участь позивача у формуваннях ЦО від 21.10.2016 №01.1-14/1852-10, виданої Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Крім того, у довідці КСУ «Укргідромеханізація» від 12.06.1991 № 8/32 зазначено, що позивач дійсно працював в тресті «Укргідромеханізація» головним інженером виробничо-технічного відділу. В квітні-жовтні 1986 року 22 дні ОСОБА_1 працював на приладі мулових пасток на р. Прип'ять в 30-ти кілометровій зоні ЧАЕС і, відповідно до постанови СМ СССР і ВЦСПС № 825 від 31.03.1990 року є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС.

У відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР №90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року №01, від 30.04.1986 року №02, від 04.05.1986 року №16, від 19.05.1986 року №52 та ін.) - Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

При цьому жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Тобто, судом встановлено, що факт залучення до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати, оскільки відповідно до норм законодавства, що діяло на момент аварії на Чорнобильській АЕС, на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях до складу цивільної оборони в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення. А факт того, що позивач став інвалідом внаслідок захворювань пов'язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується наявними доказами у справі.

Таким чином, аналіз в сукупності вищевикладеного дає суду підстави дійти висновку, що, особа, інвалідність якої пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і яка залучена до складу формувань цивільної оборони у вказаний період, за наявності відповідних документів, що підтверджують право на отримання статусу інваліда війни, має право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Поряд з цим, суд зазначає, що статус інваліда війни не встановлюється окремим рішенням, а підтверджується видачею відповідного посвідчення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надані документи на підтвердження того, що він брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а отже має право на встановлення статусу інваліда війни із видачею посвідчення інваліда війни.

З огляду на зазначене відмова відповідача у встановленні йому статусу інваліда війни і видачі відповідного посвідчення є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на одержання вказаного статусу та пов'язаного з ним соціального захисту.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації щодо не надання ОСОБА_1 статусу інваліда війни підлягають задоволенню.

Тому, як наслідок, суд вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2017 про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст.69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни.

3. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення з урахуванням висновків суду.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур