Справа № 813/2108/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року справа № 813/2108/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 селищна рада Яворівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,-

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 селищна рада Яворівського району Львівської області з наступними позовними вимогами: визнати протиправною відмову №Т-15762/0-8263/6-16 від 21.12.2016 року Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у надані дозволу ОСОБА_1 на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,43 га у власність для ведення особистого селянського господарства, як така що не відповідає вимогам Закону та порушує права ОСОБА_1 і законні інтереси його сімї; зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.11.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,43 га для ведення особистого селянського господарства в строки, порядку та спосіб, передбачений ст. 118 Земельного кодексу України та прийняти належне, у відповідності до чинного законодавства України рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,43 га для ведення особистого селянського господарства. Проте, відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою про виділення земельної ділянки, оскільки, на його думку, з поданих позивачем графічних матеріалів неможливо ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки, а також відсутнє погодження ОСОБА_3 селищної ради. Такі дії відповідача вважає такими, що порушують його права та законні інтереси.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, з підстав наведених у письмових запереченнях. Вказала, що ним правомірно надано відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки неможливо ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки та відсутнє погодження ОСОБА_3 селищної ради. Просила у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Третя особа в судове засідання не зявилась, подала клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, оцінивши їх в сукупності та встановив наступні фактичні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,43 га. у власність для ведення особистого селянського господарства за межами території ОСОБА_3 селищної ради Яворівського району Львівської області, до якого долучив графічні матеріали із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Відповідач за результатами розгляду вказаної заяви листом №Т-15762/0-8263/6-16 від 21.12.2016 р. відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки з поданих позивачем графічних матеріалів неможливо ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки, а також відсутнє погодження ОСОБА_3 селищної ради.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно п. є-1 ч. 1 ст. 15-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених ЗК України.

Приписами ст. 122 ЗК України передбачено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, а саме центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З вищевказаної норми видно, що законодавцем визначено вичерпний перелік на підставі, яких допускається відмова у наданні згаданого дозволу.

Судом встановлено, що при поданні клопотання та додатку до нього позивачем дотримано вимоги законодавства при їх оформленні.

Відповідно до доручення Віце-прем'єр-міністра Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_4 від 08.10.2014 року № 37732/0/1-14 Держземагентство України зобов'язано забезпечити обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

На виконання даного доручення відповідно наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014 року введено в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року, у відповідності до якого начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014 року, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Відтак, посилання відповідача у своїй відмові саме на положення наказу Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 року є помилковим, оскільки перелік законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Підстава для відмови, яка була зазначена відповідачем, нормами Земельного Кодексу України не передбачена.

Відтак суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення , а саме визнати протиправною відмову №Т-15762/0-8263/6-16 від 21.12.2016 року Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у надані дозволу ОСОБА_1 на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,43 га у власність для ведення особистого селянського господарства та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.11.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,43 га для ведення особистого селянського господарства.

Щодо вимоги позивача про те, що вказана відмова порушує законні інтереси його сімї то така не підлягає до задоволення, оскільки матеріалами справи не підтверджено, чим порушені права сімї.

Щодо вимоги позивача розглянути повторно заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,43 га для ведення особистого селянського господарства в строки, порядку та спосіб, передбачений ст. 118 Земельного кодексу України та прийняти належне, у відповідності до чинного законодавства України рішення, то таке також не підлягає до задоволення, оскільки зобов'язання відповідача вчинити певні дії, на виконання його повноважень, на переконання суду, буде втручанням в дискреційні повноваження державного органу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 143, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову №Т-15762/0-8263/6-16 від 21.12.2016 року Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у надані дозволу ОСОБА_1 на розроблення (виготовлення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,43 га у власність для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.11.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,43 га для ведення особистого селянського господарства.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Присудити на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640,00 грн. згідно квитанції №ПН1961К від 09.06.2017 р за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (пр.-т.Чорновола,4, м. Львів, ).

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 17 листопада 2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.