Справа № 804/3967/16
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2017 рокусправа № 804/3967/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Ясенової Т.І. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засідання апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2017р.р. у справі №804/3967/16
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

29.06.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. / а.с. 2-4/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.2016р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №804/3967/16 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 1 /.

Позивач, посилаючись у позовній заяві на те, що він з березня 2016р. працював у відповідача на посаді головного спеціаліста відділу ринкового нагляду , 01.06.2016р. відповідач наказом №48-к звільнив його з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з реорганізацією, він вважає, що його було звільнено відповідачем з порушенням норм чинного законодавства з огляду на те, що відповідачем при звільненні не було враховано вимоги ст. 42 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме він є єдиним працівником в сім'ї оскільки його дружина ОСОБА_2 не працює тому, що на момент його звільнення вона знаходилась на 26 тижні вагітності, крім цього відповідачем на час звільнення не було запропоновано йому переведення на іншу роботу, організація відповідача на момент його звільнення знаходиться в стані припинення, штатний розклад організації не зазнав жодних змін з моменту його затвердження - 09.02.2016р., тому просив суд: - визнати протиправним та скасувати наказ відповідача про його звільнення №48-к від 01.06.2016р.; - поновити його на посаді головного спеціаліста відділу ринкового нагляду Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області з 01.06.2016р.; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2016р. по дату поновлення на роботі.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2017р. у справі №804/3967/16 адміністративний позов задоволено; - визнано протиправним та скасовано наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області № 48-к від 01.06.2016 р. «Про звільнення ОСОБА_1»; - поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу ринкового нагляду Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області; - стягнуто з Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2016 р. по 08.06.2017р. ( суддя Гончарова І.А.) / а.с. 184-186/.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції у даній справі, подав апеляційну скаргу / а.с. 62-65/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було з'ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним у справі рішення з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд постанову суду першої інстанції від 08.06.2017р. у даній справі скасувати, та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представники осіб, які беруть участь у розгляді справи у судове засідання не з'явились. Позивач та відповідач про день, годину та місце розгляду даної справи апеляційним судом неодноразово повідомлялись / а.с. 204,205,210,211,212/, про поважність причин не явки свого представника у судове засідання або про можливість розгляду справи у відсутність свого представника суд у встановленому законом порядку не повідомили. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представників осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Перевіривши у судовому засіданні матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної адміністративної справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач у справі - ОСОБА_1, наказом відповідача №21-к від 29.03.2016 р. був прийнятий на посаду головного спеціаліста відділу ринкового нагляду Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області / а.с. 87/.

Постановою Кабінету Міністрів України №1092 від 16.12.2015 р. прийнято рішення про утворення територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, та пунктом 1 цієї постанови утворено юридичну особу публічного права територіальний орган Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області.

Під час прийняття позивача на роботу до відповідача - 29.03.2016 р., ОСОБА_1 було повідомлено про наступне вивільнення, про що вручено попередження про наступне вивільнення, яким також повідомлено, що питання щодо пропозиції іншої роботи буде розглянуто після затвердження та введення в дію структури та штатного розпису територіального органу Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області / а.с. 88/.

Наказом Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області №48-к від 01.06.2016 р. ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу ринкового нагляду Держспоживінспекції в Дніпропетровській області з 01.06.2016 р. на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із реорганізацією / а.с. 89/.

При цьому необхідно зазначити, що вищезазначений наказ про звільнення позивача було прийнято у зв'язку з реорганізацією Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області та за відсутності вакансій у Головному управлінні Держспоживслужби в Дніпропетровській області.

Саме вищезазначений наказ відповідача позивач у справі вважає протиправним тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом та відновленням порушеного права на працю, у зв'язку з чим відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС України у даній адміністративній справі обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, у даному випадку наказу №48-к від 01.06.2016р. покладено на відповідача у справі.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано положеннями Конституції України, Закону України «Про державну службу» та нормами КЗпП України.

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі, а частиною 3 цієї статті визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю, звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Під час розгляду даної адміністративної справи відповідачем у справі в порушення вимог ч. 2 ст. 71 КАС України не було надано суду належних письмових доказів стосовно того, що ним пропонувалась позивачу інша робота відповідно до його кваліфікації, а наданий відповідачем на підтвердження виконання ним законодавчо встановленого обов'язку запропонувати працівнику який звільняється внаслідок реорганізації установи інші вакантні посади лист / а.с. 83/ не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки відповідачем не було враховано вимоги законодавства щодо кваліфікацій працівника та продуктивності його праці, які є обов'язковою умовою для переведення чи відмову в переведенні працівника в підприємство, що утворюється після реорганізації.

Крім цього відповідачем під час розгляду даної справи не було надано суду доказів того, що при вирішенні питання про переведення працівників з Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області було переведено працівників, що мають більш високу кваліфікацію чи продуктивність праці, ніж позивач, тобто відповідачем у справі не надано належних доказів відсутності у позивача права на переведення на роботу до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що відповідач у справі при вирішення питання про звільнення позивача керувався лише інформацією про відсутність вакансій та проігнорував покладений на нього обов'язок запропонувати працівнику роботу, яка відповідає його кваліфікації.

Крім цього під час розгляду даної справи судом встановлено, що позивач перебуває у шлюбі ОСОБА_2 / а.с. 10/, дружина позивача вагітна та станом на 17.06.2016р. термін вагітності становить 26 тижнів, отже на момент прийняття відповідачем наказу про звільнення позивача - 01.06.2016р. , позивач є єдиним працівником у сім'ї з самостійним заробітком, а його дружина є вагітною жінкою, і ці обставини у розумінні положень п. 2 ст. 42 КЗпП України надають йому переважне право в залишенні на роботі.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду даної справи, та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, які регулюють відносини, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок стосовно протиправності наказу відповідача №48-к від 01.06.2016р. щодо звільнення ОСОБА_1, та постановив правильне рішення про скасування такого наказу суб'єкта владних повноважень, і як наслідок відповідно до ч.1,2 ст. 235 КЗпП України з метою поновлення порушених прав позивача на працю поновив його на посаді, яку позивач займав до звільнення, та стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу визначивши при цьому цей час з 02.06.2016р. по 08.06.2017р. (дата розгляду справи судом першої інстанції) поклавши при цьому обов'язок щодо обчислення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу на відповідача у справі з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р., з урахуванням суми заробітної плати за відповідною посадою, яка займав позивач, та часу вимушеного прогулу, який визначено судом.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, щодо застосування у даному випадку ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються, межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи, право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом. А практика Європейського суду з прав людини є обов'язковою для застосування в Україні, оскільки ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

З огляду на вищезазначене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зробив правильний висновок про те, що відповідач, під час прийняття наказу про звільненні позивача діяв не у спосіб, який визначено чинним законодавством, що є підставою для скасування такого рішення (наказу) відповідача, і зробив правильний висновок про обґрунтованість заявлених позивачем у справі позовних вимог у повному обсязі, який висновок відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами, постановив правильне рішення про задоволенні позовних вимог і оскільки будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційною інстанцією не було встановлено, тому постанову суду першої інстанції від 08.06.2017р. у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2017р. у справі №804/3967/16 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у порядку та строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст виготовлено - 20.11.2017р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: О.М. Панченко