Справа № 125/2063/17
Суддя: Хитрук В. М.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2017 року м.Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Білик Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними, зобовязання відновити раніше призначену пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо припинення виплати пенсії по інвалідності та зобовязати відповідача виплатити пенсію.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона з вересня 2010 року перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному УПФУ Вінницької області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

01.04.2015 року, у звязку з набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 VIII, а також враховуючи, те що ОСОБА_1 працювала на посаді головного спеціаліста Відділу Держгеокадастру У Барському районі Вінницької області, її було припинено виплату пенсії.

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Вінницької області із заявою, в якій просила виплатити її пенсію , як інваліду ІІІ групи загального захворювання з 01.04.2015 по день її звільнення з роботи 30.11.2016. Листом від 17.03.2017 року № 244/06-28/02 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про зобовязання вчинити дії.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 надала заяву про підтримання позову за викладених в позовній заяві обставин, просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилалось на те, що такі вимоги позивача є безпідставними, оскільки вона працювала на посаді державного службовця, що дає їй право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», в звязку з чим виплата їй раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була припинена.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному УПФУ Вінницької області та починаючи з 21.09.2010 року, отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи загального захворювання відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія у порядку ЗУ «Про державну службу» не призначалась.

01.04.2015 року, у звязку з набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 VIII, а також враховуючи, те що ОСОБА_3 працює на державній службі на посаді провідного спеціаліста Управління Пенсійного фонду України у Барському районі Вінницької області, їй було припинено виплату пенсії.

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Вінницької області із заявою, в якій просила поновити з 01.04.2015 року виплату пенсії.

Листом від 17.03.2017 року № 244/06-28/02 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

За загальним правилом установленим ч. 1ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 року.

Вказаним Законом внесені зміни й до ст. 85 Закону «Про пенсійне забезпечення», згідно яких на підставі п.5 розділу 1 «тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії, щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про Державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються».

Проте, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 «у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення спеціальних пенсій прийнятий не був до 1 червня 2015 року, тому з 1 червня 2015 року втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення за цим Законом, і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

На даний час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації,побутовому та торговельному обслуговуванню.

Посилання відповідача наст. 47 Закону України ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України «Про статус народного депутата України»; «Про державну службу»; «Про прокуратуру»; «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, з 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених спеціальним законом - Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відпали передбачені Законом України «Про державну службу» (в редакції Закону 213) підстави для невиплати пенсії за інвалідністю, тому дії відповідача є незаконними.

За правилами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Нормою ст. 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є достатньо підстав для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Факти, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини підтверджуються наявними доказами.

Відповідно до ч.2 ст. 87 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» сума пенсії, не одержаної своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь яким строком.

Відповідно до частини 1статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи положення ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 640 гривень з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11,71,94,158-163 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати дії ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області протиправними щодо припинення з 01 квітня 2015 року виплати пенсії ОСОБА_1, як інваліду третьої групи загального захворювання.

Зобов'язати Жмеринське обєднане Управління Пенсійного фонду України Вінницької області поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за інвалідністю ІІІ групи загального захворювання з 01.04.2015 по 30.11.2016 включно.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Вінницької області на користь ОСОБА_1

судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Барський районний суд Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: