Справа № 826/20784/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіаційна хендлінгова компанія "Колумбус Хендлінг"

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2016 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вищий адміністративний суд України надав обов'язкові для виконання вказівки. Вказав, що суди вирішуючи спір, обмежились лише дослідженням документів з ТОВ “Трейд Лайн М”, ТОВ “ТРАНСЛЕМ”, наданих платником податків, не звернули уваги на те, що в матеріалах справи відсутні документи з приводу господарських операцій позивача з ТОВ “В.Г.М.”, як і не дослідили інші обставини, які можуть вказувати на необґрунтованість заявлених позивачем у податковому обліку податкових відрахувань.

Поза увагою судів попередніх інстанцій лишились і доводи відповідача про те, що акти про виконання робіт ТОВ “Трейд Лайн М”, ТОВ “ТРАНСЛЕМ” не відповідають формі, що визначена положеннями чинного законодавства. Суди не перевірили чи поставка товарів (робіт, послуг) контрагентами (ТОВ “Трейд Лайн М”, ТОВ “ТРАНСЛЕМ”, ТОВ “В.Г.М.”) пов’язана з господарською діяльністю Товариства.

Ухвалою суду від 08 серпня 2016 року суддею Арсірієм Р.О. справу прийнято до свого провадження.

Позивач під час нового розгляду справи подав суду додаткові пояснення в яких просить позов задовольнити з підстав викладених у них.

Також подав клопотання про зміну назви підприємства з ТОВ "Авіаційна хендлінгова компанія "Авіахенделінг" на ТОВ "Авіаційна хендлінгова компанія "Колумбус Хендлінг".

Відповідач письмових пояснень по суті спору суду не надав явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Суд на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалив про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

На підставі наказу від 26.05.14р. №1322 ДПІ у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено планову виїзну документальну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Авіаційна хендлінгова компанія «Авіахендлінг» (код ЄДРПОУ 30108723) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.12р. по 31.12.13р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012р. по 31.12.13р., за результатами якої складено акт від 31.07.14р. №3520/26-58-22-01-17/30108723.

В ході проведення перевірки встановлено порушення ТОВ «Авіаційна хендлінгова компанія «Авіахендлінг»: п.138.4 ст.138, п.п. 139.1.1 п.139.1 ст.139, п.144.1 ст.144, п.п.145.1.5 п.145.1 ст.145, п.161.2 ст.161, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1133242грн.; п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу , в результаті чого занижено податок на додану вартість у суму 1036740грн.; п.3.2 п.3 Порядку №102- від 24.12.10р. в частині не включення у податковий розрахунок всіх виплат фізичним особам та неподання сум доходу у податковому розрахунку нарахованого (сплаченого) на користь платника податків до органу державної податкової служби за місцем розташування з IV кварталу 2012р., ІІ кварталу 2013р.; ст.237.1 розділу VІІ Податкового кодексу в частині сплати збору перед проведенням першої реєстрації в Україні транспортного засобу WGCB40 у березні 2013р.; п.9 ст.3, п.4 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій ц сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95 від 06.07.1995р.; ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Висновки відповідача про порушення наведених норм ґрунтуються на тому, що Товариство:

- безпідставно відобразило в податковому обліку наслідки списання собівартості реалізованих робіт і послуг сувенірну продукцію та періодичні видання, оскільки придбання сувенірної продукції та періодичних видань не призвело до отримання доходу;

- протиправно віднесло витрати по введенню в технічну експлуатацію наземного аеропортного обладнання та суму амортизації спеціального обладнання, отриманого від нерезидента (Бейліз) до даних податкового обліку у повному обсязі, а не у розмірі, визначеному пункту 161.2 статті 161 Податкового кодексу України;

- без дотримання вимог податкового законодавства віднесло до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість та зменшило оподатковуваний дохід на суму витрат за господарськими операціями з контрагентами ТОВ «ТРАНСЛЕМ», ТОВ «Трейд Лайн М», ТОВ «В.Г.М.», оскільки такі операції, на думку Інспекції, не були реальними.

На підставі акта перевірки та з урахування результатів адміністративного оскарження відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 14 листопада 2014 року:

Позивач вважаючи протиправними податкові повідомлення — рішення звернувся до суду з даним позовом.

Так, з акту перевірки вбачається, що за період з 01.10.2012р. по 31.12.2013р. товариством задекларовано витрати, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, в сумі 74 353 747 грн.

Перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за період з 01.10.12 р. по 31.12.13 р. встановлено їх завищення на загальну суму 5 917 433,13 грн.

Згідно акту перевірки, перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на прибуток підприємств за період з 01.10.2012р. по 31.12.2013р. встановлено:

Перевіркою відображених у рядку 05.1 Декларацій «собівартість придбаних виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» показників за період 01.10.2012р. по -31.12.2013р. у загальній сумі 61 460 199 грн. встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) для забезпечення наземного обслуговування авіаперевезень.

Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.10.2012р. по 31.12.2013р. у загальній сумі 61 460 199 грн. на підставі таких документів: банківських документів, платіжних доручень, актів виконаних робіт (наданих послуг), рахунків-фактур договорів (контрактів), актів приймання-передачі, видаткових накладних, оборотно-сальдових відомостей по рахунках 31 «Рахунки в банках», 63 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», 20 «Виробничі запаси» встановлено завищення задекларованих Товариством показників у рядку 05.1 Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» у сумі 5 122 791,04 грн., в тому числі по періодам: рік 2012 - 446 500 грн. (4 квартал 2012р. - 446 500,00 грн.); рік 2013 - 4 676 291,04 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Авіаційна хендлінгова компанія «Авіахендлінг» укладено договори на поставку сувенірної продукції та періодичних видань: договір від 28.08.12рр. №906 між ТОВ «Авіаційна хендлінгова компанія «Авіахендлінг» та ТОВ «Торг Кончар» (ПН 38145045); договір від 10.10.2012р. №915; договір від 04.11.2013р. №22 укладений між ТОВ «Авіаційна хендлінгова компанія «Авіахендлінг» та ТОВ «Транслем»; договір від 15.11.2013р. №1115 укладений між між ТОВ «Авіаційна хендлінгова компанія «Авіахендлінг» та ТОВ «Промбуд Маркер».

Позивачем, за період, що перевірявся, списано сувенірної продукції та періодичних видань на собівартість реалізованих робіт і послуг всього в сумі 5 122 791,04грн.

Як вбачається з акту перевірки, товариство у перевіреному періоді отримувало (нараховувало) дохід від здійснення операцій по наземному обслуговуванню повітряних суден та пасажирів, однак операцій по проведенню прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб; придбання лотерейних білетів, інших документів, що засвідчують право участі в лотереї; фінансування особистих потреб фізичних осіб Товариство у перевіреному періоді не проводило, у зв'язку з чим, податковим органом зроблено висновок про порушення п.138.4 ст 138, п.п. 139.1.1. п 139.1 ст.139 Податкового кодексу України Товариством, що призвело до завищення показника рядка 05.1 Декларацій «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на суму 5 122 791,04 грн.

Згідно Статуту ТОВ «Авіаційна хендлінгова компанія «Авіахендлінг», розділу 3: основною метою діяльності товариства є здійснення виробничої, торговельної і комерційної діяльності та надання послуг фізичним та юридичним особам у відповідності з діючим законодавством України. Основними видами діяльності товариства є забезпечення обслуговування пасажирів, багажу, пошти і вантажів в аеропорту, в тому числі реєстрація та оформлення пасажирів, їх посадка та висадка, оформлення перевізної документації обробка багажу, пошти і вантажів, їх навантаження (розвантаження) на борт ) з борту) ПС з метою їх перевезення за заявленим, забезпечення перевезення незабезпечених та спеціальних вантажів, захист здоров'я пасажирів.

В матеріалах справи, міститься копія Сертифікату відповідності, виданого Державною авіаційною службою України №IEV-CKO-124-05, яким засвідчується, що позивач має право здійснювати діяльність у сфері забезпечення обслуговування пасажирів.

Для забезпечення обслуговування пасажирів у ВІП центрі аеропорту, позивачем укладено договір №МА342/11 від 01.10.12р. про надання послуг з обслуговування пасажирів з ТОВ «Мастер-Авіа».

Додатком №1 до Наказу №1 від 03.01.2012р. про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства, визначено складові частини послуг, що надаються пасажирам у ВІП Центрі (аеропорту «Київ» (Жуляни), серед яких надання пасажирам сувенірної продукції в межах норм встановлених обліковою політикою підприємства.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до змісту п.138.4 ст.134 Податкового кодексу, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до положень п.139.1.1 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу, витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

Обмеження, передбачені абзацом другим цього підпункту, не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є: організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб; придбання лотерейних білетів, інших документів, що засвідчують право участі в лотереї; фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених статтями 142 і 143 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених нормами цього розділу.

За таких обставин позивачем правомірно віднесено до складу витрат, витрати з забезпечення обслуговування пасажирів, які пов'язані з провадженням господарської діяльності позивача.

Відповідач посилається на порушення позивачем п. 144. 1 ст. 144, п.п. 145.1.5 п.145.1 ст.145, п.161.2 ст.161 Податкового кодексу України, оскільки до адміністративних витрат у перевіреному періоді Товариством безпідставно віднесено витрати по введенню в технічну експлуатацію наземного аеропортного обладнання та сума амортизації спеціального обладнання, у зв'язку з чим, товариством завищено амортизаційні відрахування, які віднесені до складу адміністративних витрат у сумі 65 942,25 грн., що в свою чергу призвело до завищення адміністративних витрат у 2013р. на суму 135 481,35 грн.

Податковим органом в акті перевірки зазначено, що дані порушення не вплинули на формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідачем встановлено порушення п.п. 139.1.9. п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, у зв'язку з віднесенням позивачем до адміністративних витрат у перевіреному періоді, витрат на проведення ремонтних робіт на загальну суму 593 218,49 грн., на підставі договорів укладених між ТОВ «АХК Авіахендлінг» (замовник) та ТОВ «ТРАНСЛЕМ» (виконавець) та ТОВ «Трейд Лайн М» (виконавець).

ТОВ «АХК Авіахендлінг» мало господарські відносини з ТОВ «ТРАНСЛЕМ», на підставі договору підряду на ремонтно-будівельні роботи від 09.12.13р. №124 та договору від 10.12.2013р. №127.

Відповідно до Договору від 09.12.13р. №124, Підрядник зобов'язується в установлені договором терміни провести ремонтно-будівельні роботи в наступних приміщеннях за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 81, аеропорт Київ «Жуляни», а Замовник зобов'язується прийняти виконані роботи та сплатити ціну погоджену сторонами. Поліпшення, які виконує Підрядник в приміщенні зазначеному Замовником у вигляді оздоблення і тому зазначені послуги іменуються «Об'єкти договору» чи «Об'єкт». По завершенню робіт Підрядник здає, а замовник приймає по акту виконану роботу. За роботу виконану субпідрядниками та іншими контрагентами Підрядчика, Підрядчик відповідає як за власну роботу.

На виконання вказаного договору видано акт від 30.12.2013 №1 об'єкт УАТЦ 2-й поверх: загально будівельні роботи (ремонт стін шпаклівка, демонтаж вікна, установка дверей, влаштування підлоги, перегородок, підвісної стелі всього в сумі 100 698,30 грн. у т.ч. ПДВ в сумі 16 783,05 грн.; Акт від 30.12.2013 №2 об'єкт УАТЦ 2-й поверх: внутрішні роботи по оздобленню санвузла (роботи по демонтажу, роботи по ґрунтовці, монтаж ГКЛ, облаштування перегородок з утепленням, установка дверного блока, вікон, батареї, дешевої кабіни) всього в сумі 84 838 15 грн. у т.ч. ПДВ в сумі 14 139,69 грн.; акт від 30.12.2013 №3 об'єкт УАТЦ 2-й поверх: загально будівельні роботи (ремонт стін шпаклевка, фарбування) всього в сумі 4 463,55 грн. у т.ч. ПДВ в сумі 743,93грн.

За змістом п.1 Договору від 10.12.2013 №127, за договором Підрядник зобов'язується в установлені договором терміни провести ремонтно-будівельні роботи в наступних приміщеннях за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський,81, аеропорт Київ «Жуляни», ВІП - центр, а Замовник зобов'язується прийняти виконані роботи та сплатити договором ціну. Поліпшення ж виконує Підрядник в приміщенні зазначеному Замовником у вигляді оздоблення і тому зазначені послуги іменуються «Об'єкти договору» чи «Об'єкт». По завершенню робіт підрядник здає, а Замовник приймає по акту виконану роботу. За роботу виконану підрядниками та іншими контрагентами Підрядчика, Підрядчик відповідає як за свою власну роботу.

На виконання договору виписано: акт надання послуг від 16.12.2013 №7544 виконавцем виконано ремонтні роботи згідно додатка №1 до договору всього в сумі 33 403,20 грн. у т.ч. ПДВ у сумі 5 567,20 грн.; акт надання послуг від 17.12.2013 №8032 виконавцем виконано ремонтні роботи згідно додатка №3 до договору всього в сумі 47 242,00 грн. у т.ч. ПДВ у сумі 7 873,67грн.

В матеріалах справи містяться копії платіжних доручень, договорів, актів надання послуг, специфікацій.

ТОВ «АХК Авіахендлінг» мало господарські відносини з ТОВ «Трейд Лайн М» на підставі договорів від 04.04.2013 №4/13, від 24.04.13р. №7/13; від 29.04.13р. №9/13; від 07.10.13р. №89/13.

На виконання умов даних договорів позивачем надано суду копії актів виконаних робіт; актів наданих послуг; специфікацій; копії платіжних доручень та ін. первинні документи (том 1, а.с 178-207).

В акті перевірки відповідача, зазначено, що позивачем до перевірки не надано Акту приймання виконаних будівельних робіт та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт за типовою формою, що передбачена Наказом Мінрегіонрозвитку та будівництва України від 04.12.2009р. №554 «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві» для обов'язкового застосування при проведенні розрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ, організацій державної власності (акт перевірки арк.18). Зазначена обставина досліджувалась під час розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Судом встановлено, що позивач отримує дохід від здійснення операцій по наземному обслуговуванню повітряних суден та пасажирів в аеропорту Київ «Жуляни».

Як зазначалося, на замовлення позивача його контрагентами ТОВ «Транслем» та ТОВ «Трейд Лайн» було виконано ремонтні та оздоблювальні роботи в приміщеннях за адресами: проспект Повітрофлотський 81 аеропорт Київ «Жуляни», та вул. Волинська 67 у м. Києві.

Як повідомив позивач, зазначені приміщення ним використовуються для здійснення статутної діяльності. На підтвердження чого надав суду копії договору оренди 02/08 від 01.08.2013р., згідно якого приміщення по вулиці Волинський, 67 орендоване позивачем у ТОВ «ДАХ В.Н.» для розташування адміністративного персоналу, що прямо передбачено пунктом 1.2. договору.

Приміщення, розташовані в будівлі аеропорту Київ «Жуляни» використовуються позивачем на підставі Договору №МАЗ/12 від 01.01.2012р. про передачу майна територіальної громади міста Києва в суборенду, та Договору №МА342/11 від 01.10.2012р. про надання послуг з обслуговування пасажирів, для здійснення обслуговування пасажирів.

Відповідно до умов договору №МA342/11 від 01.10.2012р. позивач, який є обслуговуючою компанією використовує інфраструктуру сектору ВІП, розташованого в будівлі аеровокзалу аеропорту «Київ» Жуляни, що знаходиться, за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 81 для надання основних та додаткових послуг з обслуговування пасажирів.

Пунктом 2.1.9 вищезазначеного договору передбачено, що позивач, як обслуговуюча компанія здійснює облаштування, поточний ремонт приміщень сектору ВІП.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що ним було правомірно включено до складу адміністративних витрат, витрати на ремонтні та оздоблювальні роботи приміщень, які ним використовуються для здійснення статутної діяльності.

Пунктом 139.1.9. ПК України передбачено, що не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Суд приймає до уваги доводи позивача, що оскільки він не є держаним підприємством, розрахувався за надані послуги власними, а не бюджетними коштами, то зазначені перевіркою типові форми не є обов'язковими для оформлення цих господарських операцій. Також суд враховує, що акти виконаних робіт, що складені на виконання вищевказаних договорів підряду з контрагентами ТОВ «Трейд Лайн М» та ТОВ «ТРАНСЛЕМ», містять обов’язкові реквізити, зокрема, щодо змісту та обсягу господарської операції, одиниці виміру господарської операції. Умовами договорів підряду не передбачено обов’язкове складання акту приймання – передачі виконаних робіт відповідно до типових форм.

За вказівкою суду касаційної інстанції судом оцінено також доводи податкового органу про те, що товариством завищено адміністративні витрати у 2013 році на суму 593 218,49 грн. оскільки у його контрагентів ТОВ «Трейд Лайн М» та ТОВ «ТРАНСЛЕМ» для провадження господарської діяльності відсутні адміністративні та виробничі приміщення, устаткування, обладнання, прилади та інструменти, а чисельність працюючих лише 1 особа.

Проте, ані акт ані додатково надані документи відповідача не містять конкретизації визначення «відсутність»; в акті відсутні посилання на джерела відомостей про відсутність об‘єктів нерухомості, устаткування, обладнання у контрагентів позивача або письмові докази за якими встановлені такі обставини. Податковим органом не визначено який обсяг робіт проведено підрядниками та кількість робіт, яку виконала людина про включення якої в штат достеменно відомо.

Крім цього, чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит та валові витрати в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) виконуються роботи підрядником. Посилання ДПІ на відсутність у контрагентів позивача об'єктивної можливості для виконання будівельних робіт лише в силу відсутності реєстрації власних основних засобів та штатного робочого персоналу також не можна розцінювати як доказ фіктивності спірних операцій.

Таким чином, суд не бере до уваги посилання контролюючого органу на неможливість здійснення контрагентами позивача відповідного обсягу робіт з огляду на недостатність трудових ресурсів, оскільки такі посилання не підтверджено належними та допустимими доказами, а ґрунтуються лише на припущеннях відповідача.

Також, в акті перевірки вказано, що згідно даних підсистеми «Аналітична система» Перегляд результатів співставлення» АІС «Податковий Блок» станом на дату складання акту встановлено розбіжності між сумою податкового кредиту з ПДВ, задекларованого Товариством та податковими зобов'язаннями з ПДВ, задекларованими ТОВ «В.Г.М.» (ПН 38355533) у березні 2013 на загальну суму 12 183 грн. Податковий орган зазначає, що згідно матеріалів перевірки ТОВ «В.Г.М» не підтверджено реальність здійснення господарських операцій та відсутність об'єкта оподаткування податком на додану вартість по операціям з придбання та продажу товарів (послуг).

У зв'язку з цим, податковим органом зроблено висновок, що в порушення п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, п.2.4, п.2.16 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95, Товариством завищено суму податкового кредиту внаслідок віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ, не підтверджених первинними документами, які б відповідали визначенню «первинних документів», наведеному в нормативно-правових актах, на загальну суму 12 183 грн.

Статтею 3 Статуту підприємства позивача передбачено, що основними видами діяльності є, в тому числі:

забезпечення обслуговування пасажирів, багажу, пошти і вантажів в аеропорту, в тому числі реєстрація та оформлення пасажирів, їх посадка та висадка, оформлення перевізної документації, обробка багажу, пошти і вантажів, їх навантаження (розвантаження) на борт (з борту) ПС з метою їх перевезення за заявленим, забезпечення перевезення^ небезпечних та спеціальних вантажів, захист здоров'я пасажирів;

забезпечення спецтранспортом та засобами механізації, а саме виконання наземних транспортних послуг, необхідних для авіаційної діяльності та підтримки аеропорту в експлуатаційному стані;

наземне адміністрування в аеропорту - послуги екіпажам, представникам авіакомпаній, представництвам та іншим суб'єктам в офісному обслуговуванні, зв'язку, взаєморозрахунках та інших послугах, пов'язаних із взаємодією в аеропорту;

обслуговування на пероні та місцях стоянок повітряних суден, виконання заходів щодо супроводження, руління та буксирування повітряних суден перед вильотом та після прильоту, надання послуг із завантаження та розвантаження, включаючи бортове харчування (кетерінг), миття, зняття зледеніння та інше;

Державною авіаційною службою України позивачу видано сертифікат відповідності №IEV-CKO-151 -03, згідно якого позивач має право здійснювати наступні види діяльності у сфері цивільної авіації: обслуговування на пероні та місцях стоянок: буксирування ПС (повітряних суден), зовнішнє миття ПС, обслуговування туалету, заправлення ПС водою, внутрішнє вбирання салону ПС, транспортування, завантаження/розвантаження з/до борту ПС бортового харчування, надання послуг з підігріву ПС, встановлення/прибирання упорних колодок, усунення снігу та криги з ПС.

Згідно письмових пояснень позивача, для здійснення статутної діяльності підприємство користується власною технікою, в тому числі: спеціальною машиною для антікригової обробки повітряних суден, трактором, автомобілем ЗІЛ-ІЗІ, тягачем (відповідні копії свідоцтва про право власності позивача на перелічену техніку додаємо).

Ремонт та технічне обслуговування зазначеної техніки здійснюється позивачем з метою забезпечення її належного технічного стану.

Так, позивачем було укладено договір №132 від 04.03.2013 року з ТОВ «В.Г.М.» на ремонт транспортного засобу, відповідно до якого контрагент позивача зобов'язався надати йому послуги з ремонту буксира. При чому, вартість послуг у кожному окремому випадку погоджується сторонами та вказується у відповідних актах виконаних робіт.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Витратами відповідно до пп.14.1.27. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визнається сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигоду вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до ст.1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Всі зазначені вище документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити відповідно до чинного законодавства України.

Доказів того, що первинні документи підписані неуповноваженими особами відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Відповідачем під час розгляду справи не надано жодних доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинених операцій, про відсутність факту виконання робіт, надання послуг, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

На момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагенти позивача, як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та зареєстровані платниками податку на додану вартість, тому були зобов'язані нараховувати ПДВ та згідно з п. 201.4 ст. 201 ПК виписувати податкові накладні, які згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК є законною підставою для формування податкового кредиту.

Фактичні обставини справи засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та контрагентами і правомірність нарахування податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин встановлено не було.

У інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2011 року № 1936/11/13-11 зазначено, що згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобов'язання.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Відповідач не спростував належними засобами доказування дійсність господарських зобов'язань, фінансово-господарських документів та достовірність внесених у них відомостей.

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Позивачем виконано усі необхідні умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для збільшення валових витрат та нарахування податкового кредиту, а висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом за період, що перевірявся, є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи.

Так, згідно п. 161.2 статті 161 Податкового кодексу України, у разі укладення договорів, які передбачають здійснення оплати товарів (робіт, послуг) на користь нерезидентів, що мають офшорний статус, чи при здійсненні розрахунків через таких нерезидентів або через їх банківські рахунки, незалежно від того, чи здійснюється така оплата (в грошовій або іншій формі) безпосередньо або через інших резидентів або нерезидентів, витрати платників податку на оплату вартості таких товарів (робіт, послуг) включаються до складу їх витрат у сумі, що становить 85 відсотків вартості цих товарів (робіт, послуг).

Правило, визначене цим пунктом, починає застосовуватися з календарного кварталу, що настає за кварталом, на який припадає офіційне опублікування переліку офшорних зон, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Згідно акту перевірки, сума витрат понесених позивачем на придбання послуги по налаштуванню спеціального обладнання у нерезидента країни, яка має офшорний статус, згідно контракту від 10.12.2012 року № WGRVS-UKR/0712-12-1 з компанією «BERFIN TRADING ING», з урахуванням вимог п. 161.2 статті 161 Податкового кодексу України, повинна складати 903 209,00 грн. (вартість послуг нерезидента згідно акту виконаних робіт) – 15% становить 767 727,65 грн.

Таким чином, позивачем завищено адміністративні витрати у 2013 році, що не спростовано останнім під час нового розгляду справи.

Відтак, доводи податкового органу про допущення позивачем норм податкового законодавства в цій частині знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Оскільки винесення податкових повідомлень рішень є виключною компетенцією податкового органу, а суд не може перебрати на себе дискреційні повноваження відповідача, спірне податкове повідомлення – рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності прийнятих ним рішень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій