Справа № 425/2533/17
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2017 Провадження №2-а/425/150/17

Справа №425/2533/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Гайворонська І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, а також про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до інспектора взводу № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне рядового поліції ОСОБА_2про скасування постанови серії БР № 007551 від 23 вересня 2017 року про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, а також про закриття провадження по справі.

У призначений день та час судового засідання, для розгляду справи по суті, сторони не зявились, але були повідомлені належним чином. Позивач подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі, а відповідач подав заперечення на позов, яким серед іншого, теж просив розглянути справу без його участі.

У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі положень частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом КАС України), розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, тобто в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, а фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача, з урахуванням наданих пояснень, полягала у тому, що 23 вересня 2017 року, у місті Рубіжне Луганської області, керуючи транспортним засобом у вигляді автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21011», при повороті праворуч з вулиці Словянської на вулицю Силікатна, він не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, у звязку з його несправністю, про що дізнався тільки згодом. Проте, він був зупинений інспектором патрульної поліції по причині скоєння адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що той виніс постанову. Але вважає постанову необґрунтованою, оскільки поломка сталася під час руху транспортного засобу, про несправність роботи світлового показчика повороту він не знав. Також під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідач не мав права розглядати справу на місці вчинення можливого порушення, порушив його право на захист, оскільки відмовив в задоволенні клопотання про надання можливості скористатися правовою допомогою. Як наслідок, вважав, що постанову слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Позиція ж відповідача, з огляду на зміст поданих ним заперечень, полягала у тому, що 23 вересня 2017 року, приблизно об 11 годині 05 хвилин, він виявив порушення пункту 9.2. (б) Правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21011» номерний знак 046-94АХ, оскільки той на перехресті вулиці Силікатної та вулиці Словянської, не ввімкнув світловий покажчик повороту правого напрямку. Вважає, що в нього були всі законні підстави винести постанову, оскільки він зі своїм напарником були свідками даного правопорушення та під час розгляду справи позивач сам визнав свою провину. Всі питання передбачені статтею 278 Кодексу України про адміністративне правопорушення було розглянуто та вирішено ще до складання постанови. Враховуючи, що постанова серії БР №007551 від 23 вересня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення складена у відповідності до вимог діючого законодавства, підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи, що сторони спору доводили свої вимоги та заперечення тільки письмовими та речовими доказами, які є в матеріалах справи, суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також в їх сукупності, встановив наступні обставини:

Двадцять третього вересня 2017 року, приблизно о 11 годині 05 хвилин, ОСОБА_1 керував транспортним засобом у вигляді автомобіля марки „ВАЗ моделі „21011 і рухаючись у місті Рубіжне Луганської області по вулиці Словянська змінив напрямок руху, повернувши праворуч на вулицю Силікатна (а.с.3-4,18-19,21).

На вимогу інспектора Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному ОСОБА_2, ОСОБА_3 зупинив названий автомобіль (а.с.21).

Привітавшись, інспектор Безуглий, назвавши своє прізвище, ім`я і по-батькові та займану посаду, пред`явив ОСОБА_3 вимогу про надання йому посвідчення водія та реєстраційного документа на автомобіль. Ознайомившись з документами, інспектор повідомив, що причиною зупинки автомобіля є те, що здійснюючи зміну напрямку руху праворуч, він не увімкнув сигнал повороту правого напрямку (а.с.21).

ОСОБА_3 поставив під сумнів такий факт та вирішив перевірити справність роботи світлового показника повороту. Під час перевірки було зясовано, що він не справний, але інспектор проігнорував пояснення позивача та повідомив його про те, що відносно нього зараз буде складено постанову, розяснив йому положення статті 63 Конституції України і права, передбачені частиною 1 статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та запропонував написати пояснення (а.с.21).

Склавши постанову серії БР №007551, інспектор повідомив ОСОБА_3, що її складено у звязку із тим, що він керуючи транспортним засобом змінюючи напрямок руху (повертаючи праворуч) не увімкнув відповідний світловій показник повороту, чим порушив п.п."б" пункту 9.2. Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, через що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень (а.с.21).

Відповідно до квитанції № Ш/254 від 23 вересня 2017 року, наданої Фізичною особою підприємцем «ОСОБА_4О.», на автомобілі з номерним знаком 046-94АХ було здійснено ремонт світлових показників повороту та діагностика (а.с.11).

ОСОБА_3 не погодившись із тим, що в його діях має місце склад адміністративного правопорушення, оскаржив вказану постанову до Рубіжанського міського суду Луганської області (а.с.3-4).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодився із рішенням субєкта владних повноважень в особі інспектора патрульної поліції, відповідача, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

В силу положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У справах щодо оскарження рішень суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (пункт перший частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Перевіряючи чи прийнята постанова в справі про адміністративне правопорушення (серія БР №007551) від 23 вересня 2017 року про застосування до ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення як штраф, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, суд виходить з такого:

Щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

1. Аргументи позивача, які стосуються неможливості розгляду його справи на місці вчинення правопорушення і ґрунтуються на рішенні Конституційного суду України, суд вважає такими, що заслуговують на окрему увагу, оскільки є юридично вагомими, і тому вважає за необхідне почати саме із них.

Дійсно, рішенням від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, Конституційний Суд України вирішив, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте визначальним у цьому рішенні, про що зазначено у ньому самому є те, що офіційне тлумачення частини 1 статті 276 КУпАП надано в аспекті порушеного у конституційному поданні питання.

А воно, згідно змісту конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке наведено у пункті 1 цього ж рішення, полягало у тому чи дозволяє частина 1 статті 122 КУпАП здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення одразу після складення протоколу про таке правопорушення.

Варто додати, що на той час стаття 258 КУпАП не передбачала, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, міг не складатись.

І тому, про що зазначив Конституційний Суд України у пункті 2.2. свого рішення, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належало до різних стадій адміністративного провадження.

Але при цьому, у пункті 2.3. того ж рішення, Конституційний Суд України аналізуючи положення статті 258 КУпАП вказав на існування так званого „скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, тобто провадження за адміністративними правопорушеннями, накладання стягнення за якими відбувається саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. І перелік таких випадків прямо передбачений статтею 258 КУпАП, тобто коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

З часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України, стаття 258 КУпАП була змінена законодавцем, і на момент 23 вересня 2017 року, вона прямо передбачала у частині 2, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

А згідно з положеннями частини 1 статті 222 КУпАП, саме до компетенції Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 122 КУпАП.

Отже, законодавець змінив статтю 258 КУпАП таким чином, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 122 КУпАП, тепер відбувається у так званому „скороченому провадженні, тобто на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу.

І хоча частина 5 статті 258 КУпАП передбачає, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол, на випадки притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху це правило не поширюється.

Таким чином, положення частини 1 статті 276 КУпАП, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, відповідачем були застосовані правильно, а підстави погодитись із тим, що відповідач не міг розглянути справу позивача на місці вчинення ним адміністративних правопорушень не має.

2. Доводи позивача про те, що положення статті 33 цього ж кодексу відповідачем також не були виконані, суд не може сприйняти серйозно, оскільки частина 2 статті 33 містить виключення про те, що при накладенні стягнення, перелічені у цій частині умови не враховуються, якщо стягнення накладається за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

3. Позивач вказував на те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення його право на захист було порушено.

В силу положень частини 1 статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Для реалізації вказаних конституційних положень, кожній особі гарантуються використання такого права і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки це передбачено прямо і положеннями частини 1 статті 268 (права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності), і положеннями частини 2 статті 279 КУпАП, за якими особа, яка розглядає справу розяснює особам, які беруть участь у справі їх права і обовязки.

Речовим доказом підтверджується (а.с.21), що відповідач як особа, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення відносно позивача, право скористатись правовою допомогою роз`яснив, але в клопотанні позивача про надання йому такої допомоги відмовив, чим допустив істотне порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та обмеження права на захист особи у його процесуальному аспекті.

Щодо адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Згідно з частинами другою і третьою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

При цьому, в силу положень частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, що головне, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, серед іншого, адміністративним правопорушенням являється тільки винна дія (чи бездіяльність) особи, за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Наведені положення, як і висновок суду, повністю узгоджуються з положеннями пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України, відповідно до яких, виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Отже, якщо громадянин вчинив будь-яке діяння, то він підлягає адміністративній відповідальності, виключно якщо вчинене ним діяння визначено законом як адміністративне правопорушення, і, що важливо, за наявності його вини.

В силу положень пункту 5 частини 1 статті 213 та статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, дійсно мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, але виключно щодо тих адміністративних правопорушень, вичерпний перелік яких, передбачений частиною 1 статті 222 КУпАП та, як вже вказувалось вище, на основі суворого додержання законності під час розгляду таких справ.

Зокрема, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, положення частини 1 статті 280 КУпАП зобовязують будь-яких осіб, які розглядають справу про адміністративне правопорушення зясувати не тільки те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а й те, чи винна дана особа у його вчиненні.

Що, у взаємозвязку із положеннями частин перших статей 23,27 та 9 КУпАП, зобовязує осіб, які розглядають справу про адміністративне правопорушення, спочатку встановити яке саме діяння мало місце, а потім - обов`язково - чи винна у ньому дана особа.

Дійсно положення підпункту «б» пункту 9.2. Правил дорожнього руху України (надалі за текстом ПДР) вказують на те, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Проте, по-перше, надані відповідачем суду докази у вигляді лазерного диску, не підтверджують те, що позивач не подав сигнал світловим покажчиком повороту праворуч, оскільки в силу правил дорожнього руху водій може подати сигнал за 50 метрів до повороту, а наданий суду доказ не містить чіткої візуальної інформації, з якої можна було б встановити, що позивач за 50 метрів до повороту праворуч не увімкнув відповідний світловий показжчик.

По-друге. Аудіовізуальною інформацією, яку надав відповідач підтверджується, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідач з напарником та позивач встановили факт несправності на машині позивача сигналу світлового покажчика повороту праворуч. А надані позивачем докази, підтверджують, що він виконав положення пункту 31.5., 31.4. Правил дорожнього руху та виправив несправність у той же день, але після того, як це було виявлено.

Тож зважаючи на викладене, суд констатує, що доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення,передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП йому не надано, і як наслідок доказів правомірності рішення у вигляді постанови (серія БР №007551) в справі про адміністративне правопорушення від 23 вересня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Тому позовні вимоги про її скасування задоволенню підлягають.

Що стосується вимог позивача про закриття провадження у справі, то тут суд виходить з такого.

Державна влада, в силу приписів частини 1 статті 6 Конституції України, здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

При цьому, з огляду на положення частини 1 статті 124 Основного закону, суди здійснюють виключно одну функцію правосуддя. І розгляд справ про адміністративні правопорушення щодо частини 2 статті 122 КУпАП, згідно з положеннями статті 222 КУпАП, як вже вказувалось, віднесено до компетенції органів виконавчої влади, зокрема працівників органів і підрозділів Національної поліції України, які мають спеціальні звання, а не до компетенції суду.

А тому вирішити судом питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, означало б втручання суду у компетенцію іншого органу державної влади.

Тож у закритті провадження у справі про адміністративне правопорушення слід відмовити. А значить позов підлягає задоволенню частково.

Підстави для розподілу судових витрат судом не встановлені.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 1,2,5-7,17-20,23,69-72,122-154,158-163,167,171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, а також про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення (серія БР №007551) від 23 вересня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

У закритті провадження у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя - Д.С. Коваленко