Справа № 181/581/17(2-а/181/17/17)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Літвінова Л.Ф.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2017 рокусправа № 181/581/17(2-а/181/17/17)
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання Лащенко Р.В., з участю представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у справі №181/581/17(2-а/181/17/17) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в особі заступника головного державного інспектора у сфері державного контролю за виконанням та охороною земель та дотримання вимог законодавсва України про охорону земель у Дніпропетровській області - заступника начальника управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3В.) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі відповідач), в особі заступника головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Дніпропетровській області - заступника начальника управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_4, в якому просив:

- визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк оскарження постанови відповідача № 37-ДК/0030По/08/01/-17 від 29 червня 2017 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №37-ДК/0030По/08/01/-17 від 29.06.2017 року про визнання його винним у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.;

- закрити провадження у справі за фактом вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених статтями 53-1, 54 Кодексу України про адміністративні правопорушення у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративних правопорушень;

- судові витрати, повязані із розглядом позовної заяви, а саме витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн. покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що СФГ «Дорошенко» 15.04.2016 року, за три місяці і сімнадцять днів до закінчення строку дії цього договору оренди земельної ділянки від 28.03.2006 року, направило до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області клопотання вих. № 3 від 15.04.2016 року про надання дозволу на поновлення договору від 28.03.2006 року оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0351. До дня закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 28.03.2006 року, відповідач не надав СФГ «Дорошенко» листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. Отже, з огляду на правила, встановлені ст. 33 Закону України «Про оренду землі», правомірно вважаючи, що договір оренди від 28.03.2006 року земельної ділянки поновлено на той самий строк і на тих самих умовах, СФГ «Дорошенко» продовжує користуватися земельною ділянкою кадастровий номер :02:002:0351. Також, СФГ «Дорошенко» подало до Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву про визнання поновленим з 01.09.2016 року на той самий строк і на тих самих умовах договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0351 від 28.03.2006 року, справа станом на теперішній час розглядається Господарським судом Дніпропетровської області. Не зважаючи на наведені обставини відповідач виніс постанову №37-ДК/0030По/08/01/-17, проте провадження у справі за фактом вчинення адміністративних правопорушень підлягає закриттю у звязку з відсутністю у діях позивача складу адміністративних правопорушень.

Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк оскарження постанови заступника головного державного інспектора у сфері державного контрою за використанням, охороною та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Дніпропетровській області заступника начальника управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_4 №37-ДК/0030По/08/01/-17 від 29 червня 2017 року.

Визнано протиправною та скасовано постанову заступника головного державного інспектора у сфері державного контрою за використанням, охороною та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Дніпропетровській області заступника начальника управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_4 №37-ДК/0030По/08/01/-17 від 29 червня 2017 року про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Закрито провадження у справі за фактом вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених статтями 53-1, 54 КУпАП у звязку з відсутністю в його складу адміністративних правопорушень.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 2500, 00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою у позові відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, які будуть сплачені за подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідачем було розглянуто заяву позивача та підготовлено лист-повідомлення про прийняте орендодавцем негативне рішення щодо поновлення договору оренди. Оскільки додаткова угода до договору оренди землі від 28.03.2006 року про його поновлення не була укладена сторонами у місячний строк, дія договору оренди земельної ділянки припинилась 31.07.2016 року на підставі п.34 Договору. У звязку з тим, що позивачем не було вчасно повернуто земельну ділянку орендодавцеві державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, позивачем було порушено норми діючого законодавства.

На цей час земельної ділянки із вказаним судом першої інстанції кадастровим номером вже не існує, оскільки термін дії договору оренди сплинув 31.07.2016 року, тому спірну земельну ділянку розподілено між учасниками антитерористичної операції, реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0351 площею 85,00 га була скасована 22.05.2017 року.

Постановою про накладення адміністративного стягнення №37-ДК/0030По/08/01/-17 від 29 червня 2017 року встановлено, що ОСОБА_3 використовує земельну ділянку з порушенням строків повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок, відповідальність за наведене порушення передбачена ст.54 КУпАП, у постанові зазначено якими нормами керувався відповідач. Визнання позивача винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.53-1 КУпАП є виключно опискою, санкція була застосована за ст.54 КУпАП.

Статтею 289 КУпАП встановлений спеціальний порядок оскарження постанов по справі про адміністративне правопорушення, строк оскарження 10 днів з дня винесення постанови, а тому позивачем було порушено строк звернення до суду з цим позовом, що не взято до уваги судом першої інстанції.

Представник позивача в судовому проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що 28.03.2006 року між СФГ «Дорошенко» та Межівською районною державною адміністрацією був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 85,00 га, розташованої на території Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, строком на 10 років. Державна реєстрація вказаного договору була здійснена 31.07.2006 року (а.с.15-16).

З 01.01.2013 року згідно ч.4 ст. 122 ЗК України повноваження щодо передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності набув Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, одним з яких є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Маючи намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки від 28.03.2006 року на новий строк, СФГ «Дорошенко» 15.04.2016 року, тобто за три місяці і сімнадцять днів до закінчення строку дії цього договору, направило до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області клопотання вих. № 3 від 15.04.2016 року про надання дозволу на поновлення договору від 28.03.2006 року оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0351 (а.с.18).

21.06.2016 року за один місяць і десять днів до закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 28.03.2006 року, СФГ «Дорошенко» направило до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області додаткове клопотання вих. № 5 від 21.06.2016 року про надання дозволу на поновлення договору від 28.03.2006 року оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0351, до якого долучило проект Додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 28.03.2006 року (а.с.19).

До 31.07.2016 року, тобто до дня закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 28.03.2006 року, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не надало СФГ «Дорошенко» листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, доказів протилежного до суду не надано.

На наступний день після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 28.03.2006 року, 01.08.2016 року СФГ «Дорошенко» подало до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області письмову заяву з вимогою надати відповідь на звернення СФГ «Дорошенко» про поновлення договору оренди земельної ділянки від 28.03.2006 року (а.с.20). Однак, і на цю заяву ніякої відповіді від Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області СФГ «Дорошенко» не отримало.

Виконуючи приписи ч.6, ч.8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (редакції ст. 33 Закону України «Про оренду землі» станом на 26.09.2016 року), СФГ «Дорошенко» 27.09.2016 року направило на адресу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області листа від 26.09.2016 року про поновлення договору оренди від 28.03.2006 року земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0351. До вказаного листа СФГ «Дорошенко» долучило три екземпляри Додаткової угоди від 26.09.2016 року про поновлення договору оренди від 28.03.2006 року земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0351, вже підписані головою СФГ «Дорошенко» для підписання їх керівником Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с.21-23).

З огляду на правила, встановлені ст. 33 Закону України «Про оренду землі», правомірно вважаючи, що договір оренди від 28.03.2006 року земельної ділянки поновлено на той самий строк і на тих самих умовах, СФГ «Дорошенко» продовжило користуватися земельною ділянкою кадастровий номер :02:002:0351.

Лише 31.03.2017 року, тобто через вісім місяців після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 28.03.2006 року, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області направило СФГ «Дорошенко» своє заперечення щодо поновлення договору оренди від 28.03.2006 року земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0351 (лист вих. № 27-4-0.332-5275/2-17 від 24.03.2017 року) (а.с.24).

Враховуючи зазначене та керуючись ч.11 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», згідно якої відмова в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржена в суді, 11.05.2017 року СФГ «Дорошенко» подало до Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання поновленим з 01.09.2016 року на той самий строк і на тих самих умовах договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0351 від 28.03.2006 року, укладеного між СФГ «Дорошенко» і Межівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та про визнання укладеною з 26.09.2016 року між СФГ «Дорошенко» і Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області Додаткової угоди від 26.09.2016 року про поновлення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0351 від 28.03.2006 року. На підставі вказаної позовної заяви 13.05.2017 року зареєстрована господарська справа № 904/5839/17, яка станом на теперішній час розглядається Господарським судом Дніпропетровської області (а.с.30).

Відповідач знаючи, що позивач 11.05.2017 року звернувся з позовною заявою до Господарського суду про поновлення договору оренди 29.06.2017 року, склав протокол №37-ДК/0030По/08/01/-17 відносно ОСОБА_3 за правопорушення, передбачене ст.54 КУпАП - не своєчасне повернення земельної ділянки (а.с.35).

У відповідності до положень ст. 33 Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Положеннями ст.93 Земельного кодексу України передбачено право оренди земельної ділянки, тобто засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За правилами ч. 2 ст. 188 ст.93 Земельного кодексу України порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 № 963-IV (далі - Закон № 963-IV) самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до законує правомірними.

Отже, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку.

Згідно роз'яснень Державного комітету України із земельних ресурсів №14-17-4/12991 від 11.11.2008 року, щодо застосування терміну «самовільне зайняття земельної ділянки», не вважається самовільним зайняттям земельної ділянки, якщо орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування прийняв рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Даний перелік рішень є вичерпним. У разі використання ділянки за наявності будь-яких інших рішень зазначених органів (наприклад, про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, про погодження місця розташування об'єкту тощо), дані дії слід кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки.

Вимоги ст. 53-1 КУпАП України передбачають, що самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.1 ст.54 КУпАП порушення строків повернення тимчасово зайнятих земель або невиконання обов'язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п'ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного спливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності дост. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку закономпередбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП вина є обов'язковою умовою адміністративної відповідальності, юридичний факт, який є підставою для притягнення до відповідальності.

Згідно зі ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає, вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, у відповідності до ст.278 КпАП України при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), який розглядатиме справу, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному закономпорядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись закономі правосвідомістю.

Крім того, відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який закономпередбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4статті 129 Конституції Українипринципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

З матеріалів справи вбачається, що відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.54 КУпАП (порушення строків повернення тимчасово зайнятих земель або не приведення їх у стан придатний для використання за призначенням) (а.с.35).

В подальшому на підставі вказаного протоколу відповідачем винесено оскаржувану постанову № 37-ДК/0030По/08/01/-17 від 29.06.2017 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 53-1 КУпАП (самовільне зайняття земельної ділянки), та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. (а.с.36).

Таким чином описова, мотивувальна та резолютивна частини постанови протирічать одна одній.

У відповідності до ст.256 КУпАП України - у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються дата і місце його складання, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреса свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В порушення наведеної норми, протокол та постанова також містять розбіжності нормативного акта за яким позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Як зазначалось вище, позивач користувався земельною ділянкою, площею 85,00 га, на території Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, на підставі укладеного з Межівською районною державною адміністрацією договору оренди від 28.03.2006 року. Відмова в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі оскаржена до Господарського суду Дніпропетровської області. До цього часу рішення по справі не прийнято.

Таким чином у відповідача на час складання протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, були відсутні будь-які фактичні дані його вини у вчиненні інкримінованого відповідачем правопорушення, проте дані обставини не були враховані відповідачем при винесені оскаржуваної постанови 29.06.2017 року.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства Українив у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем, як субєктом владних повноважень належним чином не доведено правомірність прийняття спірної постанови, доказів, які б спростовували доводи позивача до суду не надано, що свідчить про протиправність постанови №37ДК/0030По/08/011 та наявність підстав для її скасування.

Доводи апелянта про необхідність залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_3 у звязку з пропуском останнім строку звернення до суду за захистом свого порушеного права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, з огляду на наступне.

Постанова №37ДК/0030По/08 /011 винесена відповідачем 29.06.2017 року, позивач при розгляді і винесенні постанови присутнім не був, дані обставини встановлені судом та не оспорюються сторонами. Про порушення свого права позивач дізнався 06.07.2017 року, отримавши від відповідача рекомендоване повідомлення з копією протоколу та постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, що підтверджується поштовим конвертом зі штрих кодовим ідентифікатором поштового відправлення 515.

Статтею 289 КУпАП України передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову може бути поновлено органом правомочним розглядати скаргу

Колегія суддів вважає, що строк звернення до суду з адміністративним позовом на постанову заступника головного державного інспектора Тягло С.П. №37 ДК/0030По/08/011 від 29.06.2017 року було пропущено позивачем з поважних причин, оскільки оскаржувана постанова була ним отримана лише 06.07.2017 року і до цього часу він не знав про порушення своїх прав за захистом яких звернувся до суду.

13.07.2017 року, у межах десяти днів з моменти коли позивач дізнався про спірну постанову та порушення своїх прав, ОСОБА_3 звернувся до суду.

За наведених обставин суд першої інстанції вірно визнав причини пропуску строку встановлені статтею 289 КУпАП поважними та поновив позивачу пропущений строк.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянт не наводить жодних обґрунтувань з приводу рішення суду в частині стягнення на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 2500 гривень 00 копійок, а враховуючи документальне підтвердження понесених позивачем витрат та факт участі представника позивача у судових засіданнях, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відшкодування позивачу фактичних витрат на правову допомогу за рахунок субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у справі №181/581/17(2-а/181/17/17) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в особі заступника головного державного інспектора у сфері державного контролю за виконанням та охороною земель та дотримання вимог законодавсва України про охорону земель у Дніпропетровській області - заступника начальника управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 14 листопада 2017 року, в повному обсязі ухвала складена 16 листопада 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_5