Справа № 754/9809/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/709/17
Справа №754/9809/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого Клочко І.В.

за участю секретаря Шевчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Позивач досяг необхідного пенсійного віку та 01.01.2017 року звернувся до відповідача з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», надавши всі необхідні документи.

Однак, відповідач у своєму листі №7980/06 від 23.05.2017 року відмовив йому з посиланням на відсутність правових підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, оскільки з даних наданих позивачем уточнюючих довідок не вбачається чи проводилась атестація робочого місця позивача.

Позивач вважає відмову ЛОУПФУ в м. Києві протиправною, оскільки на момент звернення 01.01.2017 року до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 він досяг пенсійного віку та, згідно трудової книжки та уточнюючих довідок, має в наявності загальний та пільговий стаж, що відповідає вимогам ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», а тому вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги за викладених обставин та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити у їх задоволенні, мотивуючи тим, що відповідно до п. 3 Наказу Мінпраці України від 18.11.2005 року №383 «Про затвердження Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», відповідно до якого визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року. З урахуванням того, що надані позивачем відповідачу довідки не містять даних щодо проведення атестації робочого місця, відповідач вважає свої дії правомірними.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився 16.11.1961 року, відповідно до копії паспорта громадянина України (а.с. 9-11).

01.01.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Листом ЛОУПФУ в м. Києві №7980/06 від 23.05.2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на вищевказаних умовах (а.с. 14).

Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії довідки №353 від 29.11.2016 року, ОСОБА_1 у період з 03.01.1983 року по 01.09.1988 року, дійсно працював повний робочий день на у Будівельно-монтажному управлінні №5 тресту «Київспецбуд» на посаді газозварника, з 01.09.1988 року переведений на електрозварювальні роботи по 31.07.20017 року виконував зварювальні роботи в усіх просторових положеннях зварного шва та монтажні санітарно-технічні роботи, що передбачена Списком №2, розділом ХХХІІІ «загальні професії», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року. Пільговий стаж за період роботи з 03.01.1983 року по 31.07.2007 року становить 24 роки 06 місяців 28 днів (а.с. 22).

Згідно копії наказу №113-к від 26.11.1985 року «Про підвищення кваліфікації газозварників», позивачу було підтверджено кваліфікацію газозварника 4 розряду з 01.11.1985 року (а.с. 24).

Відповідно до копії наказу №171-к від 13.07.1988 року «про навчання та підвищення кваліфікації робочих кадрів», позивачу було присвоєно кваліфікацію електрозварника 4 розряду (а.с. 25).

Згідно з копією наказу №259-к від 01.09.1988 року, позивача було переведено з 01.09.1988 року на електрозварювальні роботи (а.с. 26-27).

Відповідно до копії наказу №92/к від 31.07.2007 року, позивач був звільнений з посади електрозварника ручного зварювання 5 розряду з 31.07.2007 року (а.с. 28).

Згідно записів трудової книжки №№18-23, позивач працював з 15.09.2009 року по 16.12.2015 року електрогазозварником в господарсько-експлуатаційному управлінні Національного Банку України (а.с. 17-18).

З даних уточнюючої довідки №797 від 10.11.2016 року (а.с. 29) вбачається, що позивач працював повний робочий день з 15.09.2009 року до 10.08.2010 року електрогазозварником 6 розряду, з 11.08.2010 року до 01.03.2011 року електрогазозварником 6 розряду, з 02.03.2011 року до 20.11.2012 року електрогазозварником 6 розряду, з 21.11.2012 року до 31.05.2014 року електрогазозварником 6 розряду, з 01.06.2014 року до 15.12.2015 року електрогазозварником 6 розряду. За час своєї роботи позивач виконував роботу ручної дугової зварки особливо складних і відповідальних апаратів, вузлів, деталей конструкцій і трубопроводів з різних сталей, кольорових металів і сплавів, що призначені для роботи під високим тиском та динамічним і вібраційним навантаженням. Дана посада передбачена Списком №2. За період роботи з 15.09.2009 року до 15.12.2015 року пільговий стаж позивача складає 7 років 01 місяць 24 дні.

Відповідно до копії наказу №476-к від 21.11.2012 року, позивачу за роботу на посаді електрогазозварника було встановлено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці у розмірі 12% до тарифної ставки і додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів (а.с. 37).

Згідно з копією наказу №187-к від 25.03.2013 року, позивачу було встановлено доплати за роботу у важких і шкідливих умовах праці та додаткові відпустки та було підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах електрогазозварнику відповідно до Списку №2 (а.с. 38).

На підставі наказу №237-к від 21.07.2014 року позивачу було встановлено доплати за роботу у важких і шкідливих умовах праці (а.с. 45-46).

Відповідно до копії наказу №83-к від 02.03.2011 року, позивача було переведено з 02.03.2011 року електрогазозварником 6 розряду та було встановлено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці (а.с. 47).

Таким чином, відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача та копій довідок з місця роботи позивача, загальний трудовий стаж позивача за період з 01.09.1976 року по 11.01.2017 року (момент звернення до ЛОУПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2) становить не менше 30 років, з яких більше 12 років 6 місяців останній працював на посадах, які відносяться до Списку №2 та надають право призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги адміністративного позову підлягають задоволенню за наступних підстав.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок.

Як вбачається з даних трудової книжки позивача, останній має стаж роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців пропрацював на посадах, виконуючи роботи, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Таким чином, судом встановлено, що позивач на момент звернення - 11.01.2017 року до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, досяг відповідного пенсійного віку та має відповідний загальний стаж трудової діяльності, а також пільговий стаж на посадах, внесених до Списку №2, як того вимагають приписи п. «б» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Згідно за загальним правилом, передбаченим ст. 45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених судом фактичних обставин по справі та вимог законодавства, не довів правомірність своїх дій.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 162 КАС України, суд може прийняти постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, у сфері публічно-правових відносин з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджуються дослідженими доказами, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 11, 18, 71, 99, 104, 160-163, 254, 256 КАС України, Конвенцією про захист прав і основоположних свобод, Загальною декларацією прав людини, Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП:НОМЕР_1, пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 11 січня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий