Справа № 822/2258/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2258/17

Головуючий у 1-й інстанції: Касап В.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

10 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року позов задоволено:

-визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №/125, №/122, №/123 від 12.05.2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.07.2017 року.

-стягнуто на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу №350 уповноваженою особою відповідача проводилась документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_2 тривалістю 10 робочих днів з 21 березня 2017 року. з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р.

За наслідками перевірки відповідачем складено акт від 10.04.2017 р. № 0329/22-01-13-02/НОМЕР_1.

В подальшому позивачем подано заперечення на акт перевірки.

Згідно відповіді на заперечення до акту про результати документальної планової виїзної перевірки позивача частково враховано заперечення та винесено податкові повідомлення-рішення від 12.05.2017 року №/125, №/122, №/123, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-/120 від 12.05.2017 року та рішення №/124 щодо сплати штрафних санкцій.

Позивачем оскаржено вищевказані рішення до ДФС України.

Згідно рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 23.07.2017 року №8034/К/99-99-11-02-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.05.2017 року №Ф-/120, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом, або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.05.2017 року № ГУ ДФС у Хмельницькій області скасовано, оскільки вказані рішення винесені не за встановленою формою.

Згідно рішення про результати розгляду скарги від 26.07.2017 року №9400/К/99-99-11-01-01-14, ДФС України податкові повідомлення-рішення від 12.05.2017 року №/125, №/122, №/123 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Однак відповідачем 06.07.2017 року винесено нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.07.2017 року №Ф-6, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 06.07.2017 року №.

На підставі акту перевірки № 0329/22-01-13-02/НОМЕР_1 від 10.04.2017 р. відповідачем з урахуванням заперечень позивача 12.05.2017 року були прийняті:

- податкове повідомлення-рішення №/125 року про збільшення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у сумі 5 649,28 грн. і нарахованих штрафних санкцій 2 824,64 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №/123 про збільшення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем у сумі 3 952,74 грн. і нарахованих штрафних санкцій 1976,37 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №/122 про збільшення суми грошового зобовязання з військового збору осіб за основним платежем у сумі 511,42 і нарахованих штрафних санкцій 127,86 грн.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями Головного управління ДФС у Хмельницькій області, звернувся з позовом до суду.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та рішення про застосування штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно акта від 10.04.2017 р. № 0329/22-01-13-02/НОМЕР_1, складеного уповноваженими особами відповідача за результатами проведеної перевірки, зазначено, що позивач при здійсненні господарської діяльності використовував власний вантажний автомобіль НОМЕР_2, яким здійснював перевезення вантажів, які придбавав для власної реалізації. До витрат відносив придбане дизельне паливо (оформляючи при цьому подорожні листи на кожну поїздку), з розрахунку 30 літрів на 100 км шляху.

В акті перевірки зазначено, що під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_2 в подорожніх листах зазначив витрати дизельного пального в розрахунку 30 л на 100 км.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 923098 вбачається, що модель ТЗ позивача MERСEDES BENZ 814 фургон С, щодо якого позивачем використані норми витрат палива, а не MERСEDES BENZ моделі 814D, як зазначено у акті перевірки.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про необхідність застосування до спірних правовідносин наказу Міністерства транспорту України "Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" №43 від 10.02.1998, а саме розділу 2 вказаного наказу, яким встановлено тимчасові індивідуальні базові лінійні норми витрат палива для моделей автомобілів, які не увійшли до норм Наказу №43.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно положень Наказу №43, норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Тобто, Наказ №43 призначений для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Судом встановлено, що транспортний засіб MERСEDES BENZ 814 фургон С, який використовував позивач не входить до переліку ТЗ зазначених у Наказі №43, у звязку з чим для нього встановлюються тимчасові та тимчасові індивідуальні, базові, базові лінійні та диференційовані норми витрат палива з уточненням, за необхідності, коефіцієнтів їх коригування, які розробляються головним інститутом Міністерства інфраструктури України ДержавтотрансНДІпроектом за заявками заводів-виробників чи підприємств - власників автомобілів на договірних засадах.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про необхідність застосування наказу Міністерства транспорту України "Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" №43 від 10.02.1998 року та розрахунок витрат пального, оскільки позивач не відноситься до вказаних суб'єктів господарювання, у звязку з чим доводи відповідача щодо недотримання позивачем вимог Наказу № 43 щодо списання паливно-мастильних матеріалів є безпідставним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що наказ Міністерства транспорту України "Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" №43 від 10.02.1998 не є обовязковим для застосування та носить рекомендаційний характер, оскільки зазначений нормативно-правовий акт не пройшов державної реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Також, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта щодо обовязкової наявності у позивача первинного документа у вигляді товарно-транспортної накладної, оскільки відповідно до Постанови Кабінету міністрів України "Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні" від 25.02.2009 року № 207 затверджено "Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні" (далі - Перелік №207), відповідно до якого встановлено обов'язковість накладної або іншого документу, який підтверджує право власності на вантаж, як первинного документа для ФОП, що здійснює вантажні перевезення.

Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством, а тому фізичні особи-підприємці не ведуть бухгалтерський облік відповідно до цього закону. При цьому, на підтвердження факту використання паливно-мастильних матеріалів позивачем здійснювався їх облік на підставі подорожніх листів.

Щодо визначення суми грошового зобов'язання з військового збору за податковим повідомленням-рішенням №002441306/122, колегія суддів зазначає, що з огляду на безпідставність висновків Головного управління ДФС у Хмельницькій області про збільшення чистого оподатковуваного доходу позивача за 2015-2016 рік, відсутні підстави для донарахування військового збору на суму чистого оподаткованого доходу за основним платежем у сумі 511,42 і нарахованих штрафних санкцій 127,86 грн.

Згідно із п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Загальний порядок формування податкового кредиту з ПДВ встановлюється ст.198 Розділу V ПК України.

Згідно до п.198.3, ст.198, ПК України податковий кредит звітного періоду визначався виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 ПКУ) та складався з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку

До податкового кредиту фізичної особи - суб'єкта господарювання, платника ПДВ, який здійснював перевезення, можливо було включення сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням пально-мастильних матеріалів за умови використання таких товарів і послуг в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності, наявності їх документального оформлення та підтвердження відповідних витрат та відображення їх в бухгалтерському та податковому обліку.

Отже, в період з 1 липня 2015 року по 1 січня 2017 року, до податкового кредиту фізичної особи - суб'єкта господарювання, платника ПДВ, який здійснював перевезення, можливо було включення сум ПДВ, нарахованих (сплачених) у зв'язку з придбанням пально-мастильних матеріалів незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, як фізична особа - підприємець, при визначені суми чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки правильно і ґрунтовно обраховував суму своїх документально підтверджених витрат, на яку зменшував загальний оподатковуваний дохід, а відтак, вірно визначав і свій чистий оподатковуваний дохід.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення №/125, №/122, №/123 від 12.05.2017 року та рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.07.2017 року не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 15 листопада 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5