Справа № 807/918/17
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2017 рокум. Ужгород№ 807/918/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Стенавська А.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 міська рада обєднаної територіальної громади, представники ОСОБА_2, ОСОБА_3;

відповідача: ОСОБА_1 районна державна адміністрація Закарпатської області, представники ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 міської ради обєднаної територіальної громади до ОСОБА_1 районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 міська рада обєднаної територіальної громади (далі позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 районної державної адміністрації Закарпатської області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Закарпатської області «Про затвердження детального плану території за межами населеного пункту» від 28.04.2017 року № 166 як незаконного.

Позовні вимоги мотивовано тим, що розпорядженням ОСОБА_1 районної державної адміністрації Закарпатської області № 109 від 21 березня 2017 року надано дозвіл на розроблення детального плану територій за межами населеного пункту для розміщення гаража для стоянки вантажних автомобілів та автомайстерні на території Лозянської сільської ради Ірашавського району на земельній ділянці, яка відведена у власність ОСОБА_6, мешканцю с. Заріччя, вул. Радянська, 83 за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до пункту 2 згаданого розпорядження замовником детального плану території є виконавчий комітет Лозянської сільської ради Іршавського району.

Водночас, згідно з змістом рішення І сесії VIII скликання ОСОБА_1 міської ради «Про реорганізацію ОСОБА_1 міської ради Закарпатської області шляхом приєднання та припинення Лозянської сільської ради в результаті приєднання» від 17.05.2017 року № 8 реорганізовано юридичні особи шляхом приєднання Лозянської сільської ради до ОСОБА_1 міської ради в складі міста Іршава та села Собатин у ОСОБА_1 міську раду обєднанної територіальної громади.

Так, 28 квітня 2017 року розпорядженням голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації Закарпатської області № 166 «Про затвердження детального плану території за межами населеного пункту» затверджено детальний план території за межами населеного пункту для розміщення гаражу та автомайстерні на території Лозянської сільської ради Іршавського району, за межами населеного пункту в контурі № 291, площею земельної ділянки 10000, 0 кв. м. та площею забудови 1150,0 кв. м. Караслай М.М., с. Заріччя, вул. Радянська, 83.

Детальний план територій виконано архітектором ОСОБА_7, за кваліфікаційним сертифікатом серії АА № 001704 з вищевказаними техніко-економічними показниками.

Відповідно до листа в.о. старости с. Лоза ОСОБА_1 ОТГ від 07 червня 2017 року містяться відомості про те, що згадане розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації «Про затвердження детального плану території за межами населеного пункту» № 166 від 28.04.2017 року прийняте з порушенням вимог закону, оскільки Лозянською сільською радою таке не погоджувалось, а також громадські слухання щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні не проводились у встановленому порядку та спосіб.

Тому, позивач вважає оспорюване розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації «Про затвердження детального плану території за межами населеного пункту» № 166 від 28.04.2017 року незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням вимог діючого законодавства.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, з мотивів, викладених у запереченнях на позовну заяву (а.с.38-41) та просили в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

Cудом встановлено, що розпорядженням голови Ірашвської районної державної адміністрації Закарпатської області від 21.03.2017р. № 109, надано дозвіл на розроблення детального плану території за межами населеного пункту для розміщення гаража для стоянки вантажних автомобілів та автомайстерні на території Лозянської сільської ради на земельній ділянці, яка на даний час призначена для ведення особистого селянського господарства мешканцю с. Заріччя, вул. Радянська, 83 ОСОБА_6, на підставі поданого ним клопотання (а.с.9).

Окрім цього, даним розпорядженням встановлено, що замовником детального плану території є виконавчий комітет Лозянської сільської ради.

В подальшому, розпорядженням голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації Закарпатської області від 28.04.2017р. № 166 було затверджено детальний план території для розміщення гаражу та автомайстерні на території Лозянської сільської ради, за межами населеного пункту, виконаний архітектрорм ОСОБА_7, кваліфікаційний сертифікат АА № 001704, з наступними техніко-економічними показниками: площа земельної ділянки 10000,0 кв. метрів, площа забудови 1150,0 кв. метрів (а.с.10).

Незаконність, на думку позивача, вищезазначеного розпорядження від 28.04.2017р. № 166 і послужила підставою для звернення до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Виходячи з наведених обставин у справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у справах у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі стосуються питання правомірності прийняття відповідачем розпорядження від 28.04.2017р. № 166, яким затверджено детальний план території, вирішення даного публічного-правового спору повязується з оцінкою тієї обставини чи мав відповідач повноваження на прийняття цього рішення, чи є прийняття цього рішення законним та не порушує субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів громадян.

Враховуючи предмет розгляду даної справи, надаючи оцінку доводам сторін в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»: до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань:

1) забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян;

2) соціально-економічного розвитку відповідних територій;

3) бюджету, фінансів та обліку;

4) управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики;

5) промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв'язку;

6) науки, освіти, культури, охорони здоров'я, фізкультури і спорту, сім'ї, жінок, молоді та дітей;

5) промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв'язку;

6) науки, освіти, культури, охорони здоров'я, фізкультури і спорту, сім'ї, жінок, молоді та дітей.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»: детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»: детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів.

Розроблення детального плану території за межами населених пунктів та внесення змін до нього здійснюються на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації.

Пунктом 4.2 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011р. (далі Порядок) передбачено, що рішення про розроблення детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, або внесення змін до нього приймає відповідна районна державна адміністрація.

Пунктом 4.3 Порядку встановлено, що Замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є:

при розробленні генерального плану населеного пункту, плану зонування території, а також детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, - виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації;

при розробленні детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, - районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Відповідно ч. 8 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 4.12 Порядку, детальний план території за межами населеного пункту розглядається і затверджується відповідною райдержадміністрацією протягом 30 днів з дня його подання.

Як вже було зясовано судом, розпорядженням голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації № 109 від 21.03.2017 року, у відповідності до вказаних вище норм законодавства, надано гр. ОСОБА_6 дозвіл на розроблення детального плану території за межами населеного пункту. І як було встановлено зі слів представника відповідача, помилково зазначено замовником виконавчий комітет Лозянської сільської ради.

При цьому, саме громадянин ОСОБА_6 звернувся із клопотанням про надання дозволу на розроблення детального плану території за межами населеного пункту на території Лозянської сільської ради для розміщення гаража для стоянки вантажних автомобілів та автомайстерні на земельній ділянці, що належить йому на праві приватної власності, зокрема, підтвердивши своє право Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію власності від 20.02.2017 року, індексний номер 80772005 (а.с.56-57).

Що саме громадянин ОСОБА_6, а не хто інший звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку детального плану є загальновідомим фактом, який підтверджується реєстрацією його клопотання у відділі звернень громадян ОСОБА_1 РДА і перевірити вказану інформацію може позивач в будь-який час.

Разом з тим, власником земельної ділянки було подано до відповідача на затвердження детальний план території на земельну ділянку за межами населеного пункту на території Лозянської сільської ради для розміщення окремого будівництва гараж та автомайстерня, виконаний архітектором ОСОБА_7, кваліфікаційний сертифікат серія АА № 001704, з наступними техніко-економічними показниками: площа земельної ділянки 10000, 00 кв. метрів, площа забудови 1150 кв. метрів. (а.с.43-53).

Не заслуговує на увагу прохання представника позивача про витребування від відповідача договору про надання послуг між громадянином ОСОБА_6 і архітектором ОСОБА_7, оскільки останній не є підставою для прийняття відповідачем розпорядження від 28.04.2017р. № 166 «Про затвердження детального плану території за межами населеного пункту».

Детальний план був розглянутий відділом містобудування та архітектури ОСОБА_1 районної державної адміністрації, та після його позитивного висновку затверджений розпорядженням голови райдержадміністрації № 166 від 28.04.2017р., у встановлений ч. 8 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» строк.

Додатковою обставиною, що підтверджує відсутність повноважень у міської, селищної та сільської ради вирішувати питання земельних відносин поза межами населеного пункту є норма ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, де передбачено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст. 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виходячи з наступного.

Порядком проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 555 від 25.05.2011р. (далі Порядок № 555), встановлено механізм проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні: генеральних планів населених пунктів, планів зонування та детальних планів територій.

В п. 3 Порядку № 555 чітко визначено, що сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи відповідно до частини третьої статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забезпечують:

оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення проектів містобудівної документації з прогнозованими правовими, економічними та екологічними наслідками;

оприлюднення розроблених проектів містобудівної документації і доступ громадськості до зазначеної інформації;

реєстрацію, розгляд та узагальнення пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації;

узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками проектів містобудівної документації через погоджувальну комісію (у разі її утворення);

оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації.

Статтею 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком № 555, обовязок щодо організаційних та інших дій стосовно забезпечення проведення громадскьх слухань покладено виключно органи місцевого самоврядування, а саме на сільські, селищні та міські ради.

Даний факт додатково підтверджується ч. 10 ст. 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», де визначено, що фінансування заходів щодо врахування громадських інтересів здійснюється за рахунок органів місцевого самоврядування, а також ч. 9 ст. 19 даного закону, де передбачено, що детальний план території не підлягає експертизі.

При цьому, судом враховано ОСОБА_8 територіального управління юстиції у Закарпатській області від 24.07.2017 року № 4831/04.3-12/17 (а.с.66-67), ОСОБА_8 управління містобудування та архітектури Закарпатської обласної державної адміністрації від 06.12.2013 року № 614/01-10, якими доводиться факт відсутності порушення закону відповідачем при прийнятті оспорюваного розпорядження.

Аналіз наведених правових норм та матеріалів справи дає підстави для висновку, що громадські слухання щодо проектів детальних планів територій за межами населеного пункту та процедура їх проведення законодавством України не передбачена.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Оспорюване розпорядження є актом індивідуальної дії, тобто цей акт стосуються конкретних осіб у сфері публічно-правових відносин та породжує конкретні адміністративно-правові відносини, обумовлені цим актом.

Обов'язковою ознакою правового акта індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень є створення ним юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Подібне визначення нормативних та ненормативних (індивідуальних актів) передбачено також в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010 року № 781/11/13-10.

Зокрема, нормативно-правові акти це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. ОСОБА_8 рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Тому, для правильного вирішення даного спору, необхідно зясувати чи є оспорюване розпорядження нормативним чи ненормативним (індивідуальним) актом.

Як вбачається з оспорюваного розпорядження, ним надано дозвіл на на розроблення детального плану території за межами населеного пункту для розміщення гаража для стоянки вантажних автомобілів та автомайстерні на території Лозянської сільської ради на земельній ділянці, яка на даний час призначена для ведення особистого селянського господарства мешканцю с. Заріччя, вул. Радянська, 83, громадянину ОСОБА_6

Окрім цього, в матеріалах справи наявний інвестиційний намір забудови земельної ділянки, наданий гр. ОСОБА_6 від 03.04.2017р., відповідно до якого даний громадянин просить збудувати автомобільну площадку (а.с.58).

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у даних конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 01.12.2004 року N 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

При цьому особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки саме цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

Викладені висновки кореспондуються із нормами п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 17 КАС України.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.

В постанові Верховного Суду України від 10.04.2012 року по справі № 21-1115во10 зазначено наступне: «суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням».

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 2-зп від 23.06.97 року в справі N 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України N 9-рп/2008 від 22.04.2008 року у справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Системний аналіз положень законодавства дає підстави для висновку, що ненормативні правові акти (акти індивідуальної дії) є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Такого ж висновку дотримується й Конституцій Суд України у своєму рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, справа № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), зокрема у пункті 5.

Таким чином, суд вважає, що скасування спірного розпорядження, яке є предметом спору у даній справі призведе до порушення субєктивного права особи, а саме гр. ОСОБА_6, а відтак й на законне очікування виконання певних умов, а отже, створить акт втручання у реалізацію його права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 3 КАС України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Отже, беручи до уваги надані сторонами докази по справі та враховуючи положення ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність прийнятого ним розпорядження «Про затвердження детального плану території за межами населеного пункту» від 28.04.2017 року № 166.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову.

Керуючись статтями 19, 94, 104-106, 160, 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.В задоволенні позову ОСОБА_1 міської ради обєднаної територіальної громади до ОСОБА_1 районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправним та скасування розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації Закарпатської області «Про затвердження детального плану території за межами населеного пункту» від 28.04.2017 року № 166 як незаконного відмовити.

2.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_9

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 09 листопада 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 14 листопада 2017 року.