Справа № 755/14979/17
Суддя: Гончарук В. П.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гончарук В.П. розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську про дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернуkfся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати рішення Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську, щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як суді у відставці в розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; Визнати протиправні дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання як суді у відставці в розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи судді Жаботинської Світлани Володимирівни, що дає прав на отримання щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, стаж на посадах прокурорських працівників; Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з урахуванням 23 років стажу роботи судді в розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з 20 грудня 2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Рішенням Вищої ради юстиції від 19 грудня 2016 року № 3249/0/15-16 Позивача було звільнено з посади судді Донецького апеляційного адміністративного суду у відставку у зв'язку з поданням відповідної заяви. Суддівський стаж Позивача становить 11 років, 2 місяці і 2 дні. За цей час Позивач працювала.Також, Позивач має стаж на посадах прокурорських працівників, який становить 11 років, 9 місяців і 28 днів. Таким чином, Позивач працювала на посадах прокурорських працівників та на посаді судді в період з 20.12.1993 р. по 19.12.2016 р, і має стаж 23 роки, 0 місяців, 0 днів. Під час прийняття рішення про призначення довічного грошового утримання позивачу в розмірі 80 % від заробітку судді Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську не враховано три роки суддівського стажу.

Отримавши перший раз грошове утримання в червні 2017 року, Позивач з'ясувала, що замість 86 % від заробітку судді їй було нараховано 80 %. З метою встановлення причин нарахування меншої суми та з метою перерахунку довічного грошового утримання відповідно до стажу роботи Позивач 21.08.2017 р. подала Відповідачу 1 заяву. 18.09.2017 року Позивач отримала лист Відповідача 1 від 30.08.2017 р. № 7331/17, в якому Відповідач 1, роз'яснив, що рішення про призначення довічного грошового утримання в розмірі 80 % від заробітку судді було прийнято Відповідачем 2, яке на думку Відповідача 1 є законним і обгрунтованим, а тому підстав для прийняття нового рішення у Відповідачем 1 немає. Такі свої дії Відповідач 1 мотивував тим, що «зарахування періодів перебування на посаді прокурора в розрахунок пільгового стажу в управління відсутні підстави».

Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві станом на 20 жовтня 2017 року було отримано копію позовної заяви з додатками, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення даних документів, яке міститься в матеріалах справи. Письмових заперечень на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло, у зв'язку з чим сторона відповідача не скористалася наданим їй правом надати свої заперечення.

Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську до суду надано письмові заперечення з проханням відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Віповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, як непрацюючий пенсіонер та отримує щомісячне довічне грошове утримання за вислугу років.

Рішенням Вищої ради юстиції від 19 грудня 2016 року № 3249/0/15-16 Позивача було звільнено з посади судді Донецького апеляційного адміністративного суду у відставку у зв'язку з поданням відповідної заяви.

Суддівський стаж Позивача становить 11 років, 2 місяці і 2 дні. За цей час Позивач працювала.Також, Позивач має стаж на посадах прокурорських працівників, який становить 11 років, 9 місяців і 28 днів. Таким чином, Позивач працювала на посадах прокурорських працівників та на посаді судді в період з 20.12.1993 р. по 19.12.2016 р, і має стаж 23 роки, 0 місяців, 0 днів., що підтверджується копією трудової книги, що міститься в матералах справи.

Позивачем до Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську було подано заяву про призначення довічного грошового утримання. В січні 2017 року Відповідач 2 прийняв рішення про призначення Позивачу довічного грошового утримання як судді у відставці.

В лютому 2017 року Позивач переїхала на постійне місце проживання в м. Київ, а її особову справу в березні 2017 року передано до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Позивачу замість 86 % від заробітку судді було нараховано 80 %.

З метою встановлення причин нарахування меншої суми та з метою перерахунку довічного грошового утримання відповідно до стажу роботи Позивач 21.08.2017 р. подала до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заяву.

18.09.2017 року ОСОБА_1 отримала лист Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 30.08.2017 р. № 7331/17, в якому Відповідач 1, роз'яснив, що рішення про призначення довічного грошового утримання в розмірі 80 % від заробітку судді було прийнято Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську, яке на думку Відповідача 1 є законним і обгрунтованим, а тому підстав для прийняття нового рішення у Відповідачем 1 немає. Такі свої дії Відповідач 1 мотивував тим, що «зарахування періодів перебування на посаді прокурора в розрахунок пільгового стажу в управління відсутні підстави».

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. НормиКонституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, Конституція України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п.9 ч.5 ст.126 Конституції України (в редакції, що була чинною на час звільнення у відставку).

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у п.9 ч.5 ст.126 Конституції України, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення. При цьому, пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

У відповідності до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Так, відповідно до п. 25 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (в редакції, яка діяла станом на день встановлення позивачу щомісячного довічного утримання судді), право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу не було враховано у загальний стаж, який дає право на врахування підвищеної відсоткової ставки при визначенні щомісячного довічного грошового утримання повного строку роботи на посадах прокурорських працівників та на посаді судді.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлення системи і загального порядку забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів були врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Розділ XIII вказаного Закону в редакції від 07 липня 2010 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, статтею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII (в редакції від 01 січня 2011 року, передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили о складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку, виплату вихідної допомоги та отримання щомісячного довічного грошового утримання зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби без додержання умови наявності десятирічного стажу роботи на посаді судді.

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7, 8 КАС України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Таким чином, відповідач Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську, невірно визначив розмір щомісячного грошового утримання судді на рівні 80% суддівської винагороди судді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи на посадах прокурорських працівників та на посаді судді терміном три роки, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача щодо визначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80% суддівської винагороди судді.

Розділом І Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.03.2017 № 5-1) визначено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення за його призначенням. Днем звернення за призначенням щомісячного довічного утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне утримання, заяви та документів, перелік яких наведено в розділі IIІ цього Порядку.

Таким чином, вбачається, що щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86 % до суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII мало бути визначено позивачу з дня призначення такого грошового утримання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ст.ст. 8, 19, 22, 46, 64, 126 Конституції України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, ст.ст. 2, 17, 69, 71, 99, 158, 159, 160, 162, 163, 165, 167, 183-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську про дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську, щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як суді у відставці в розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Визнати протиправні дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання як суді у відставці в розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи судді Жаботинської Світлани Володимирівни, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, стаж на посадах прокурорських працівників;.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з урахуванням 23 років стажу роботи судді в розмірі 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з 20 грудня 2016 року.

Відшкодувати ОСОБА_1 понесені нею у справі судові витрати в розмірі 1 280 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Відшкодувати ОСОБА_1 понесені нею у справі судові витрати в розмірі 1 280 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у 10-ти денний термін з дня отримання копії постанови.

Суддя: