Справа № 820/1272/17
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 р.Справа № 820/1272/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Любчич Л.В. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2017р. по справі № 820/1272/17

за позовом ОСОБА_4

до Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 (далі-позивач, ОСОБА_4.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Калініної Людмили Миколаївни індексний номер 33920404 від 17.02.2017 про проведення державної реєстрації (з відкриттям розділу) права власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення в житловому будинку літ. А-2-4, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2017р. в задоволенні вказаного позову-відмовлено.

Позивач, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Третя особа та представник третьої особа в судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги та зазначили, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачають.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином..

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.11.2016 р., індексний номер 73704385, ОСОБА_4 є власником житлового будинку літ. Б-3 (об'єкт житлової нерухомості) загальною площею 864,1 кв.м, житловою площею 398,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та № 1394, виданого 23.11.2016 р. приватним нотаріусом Шаульською Н.І. Дату державної реєстрації зазначено 23.11.2016р.10:17:35.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 05 серпня 2005 року по цивільній справі № 2-7803/05-2005 задоволено позов ОСОБА_2 у вказаній справі. Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлові приміщення № 2-1 площею 14 кв.м, № 2-2 площею 9,5 кв.м, № 2-3 площею 2,7 кв.м, № 2-4 площею 22,7 кв.м, № 2-5 площею 2,8 кв.м, №2-6 площею 177,4 кв.м, №2-7 площею 5,6 кв.м, № 2-8 площею 2,5 кв.м, №2-9 площею 2,6 кв.м, №2-10, площею 47,3 кв.м - колишні квартири № 2-б и № 2-г по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на підвал літ. 1,2,3,4 пл. 39,2 кв.м; приміщення першого поверху: № 1-18 площею 0,5 кв.м, №1-20 площею 12,7 кв.м, №1-19 площею 3,9 кв.м, №1-21 площею 6,1 кв.м, № 1-22 площею 6 кв.м, №1-23 площею 1,3 кв.м; приміщення другого поверху: № 2-1 площею 14 кв.м, № 2-2 площею 9,5 кв.м, № 2-3 площею 2,7 кв.м, № 2-4 площею 22,7 кв.м, № 2-5 площею 2,8 кв.м, № 2-6 площею 177,4 кв.м, № 2-7 площею 5,6 кв.м, № 2-8 площею 2,5 кв.м, № 2-9 площею 2,6 кв.м, № 2-10 площею 47,3 кв.м, № 2-11 пл. 18,2 кв.м, № 2-12 пл.8,2 кв.м, № 2-13 пл. 4,2 кв.м, № 2-14 пл. 4,3 кв.м, № 2-15 пл.10 кв.м. та масандру літ. 3-1 - 3-19 площею 278,2 кв.м. до будинку № 63 по АДРЕСА_1.

Зобов'язано КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" зареєструвати право власності за ОСОБА_2 на нежитлові приміщення: підвал літ. 1,2,3,4 пл. 39,2 кв.м; приміщення першого поверху - №№ 1-18 площею 0,5 кв.м, 1-20 площею 12,7 кв.м, 1-19 площею 3,9 кв.м, 1-21 площею 6,1 кв.м, 1-22 площею 6 кв.м, 1-23 площею 1,3 кв.м; приміщення другого поверху: №№ 2-1 площею 14 кв.м; 2-2 площею 9,5 кв.м; 2-3 площею 2,7 кв.м; 2-4 площею 22,7 кв.м; 2-5 площею 2,8 кв.м; 2-6 площею 177,4 кв.м; 2-7 площею 5,6 кв.м; №2-8 площею 2,5 кв.м; 2-9 площею 2,6 кв.м; 2-10 площею 47,3 кв.м; 2-11 пл. 18,2 кв.м, № 2-12 пл. 8,2 кв.м, 2-13 пл. 4,2 кв.м, 2-14 пл. 4,3 кв.м, 2-15 пл.10 кв.м. та масандру літ. 3-1 - 3-19 площею 278,2 кв.м до будинку № 63 по АДРЕСА_1.

Відповідно до вищезазначеного рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2005 року визнано право власності на інший об'єкт нерухомості - нежитлові приміщення №№ 2-1 площею 14 кв.м, 2-2, площею 9,5 кв.м, 2-3 площею 2,7 кв.м, 2-4 площею 22,7 кв.м, 2-5 площею 2,8 кв.м, 2-6 площею 177,4 кв.м, 2-7 площею 5,6 кв.м, 2-8 площею 2,5 кв.м, 2-9 площею 2,6 кв.м, 2-10 площею 47,3 кв.м - колишні квартири № 2-б та № 2-г по АДРЕСА_1.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта Реєстру дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 зазначено 21.10.2005р.

17.02.2017 року державним реєстратором Зміївської міської ради Калініною Людмилою Миколаївною, на підставі заяви ОСОБА_2, рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2005 року у справі № 2-7803/05 та довідки ТОВ "Міжрегіональне бюро технічної інвентаризації" № 2491/-01 від 10.02.2017, було прийнято рішення про проведення державної реєстрації (з відкриттям розділу) права власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення в житловому будинку літ. А-2-4, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з даним висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В свою чергу, під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження у рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.

Положеннями ч.2 ст.4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частини 1 та 2 статті 17 КАС України визначають, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму; на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 ч.1 ст.3 КАС України визначено поняття суб'єкту владних повноважень, відповідно до якого це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі ст. 104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до компетенції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб'єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватись відповідним суб'єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

При визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач; суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує рішення державного реєстратора Зміївської міської ради Калініної Людмили Миколаївни індексний номер 33920404 від 17.02.2017 про проведення державної реєстрації (з відкриттям розділу) права власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення в житловому будинку літ. А-2-4, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Матеріалами справи встановлено, що спірне рішення 17.02.2017 року було прийнято державним реєстратором Зміївської міської ради Калініною Людмилою Миколаївною на підставі заяви ОСОБА_2, рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2005 року у справі № 2-7803/05 та довідки ТОВ "Міжрегіональне бюро технічної інвентаризації" № 2491/-01 від 10.02.2017.

Проте, судова колегія зауважує, що право власності на нежитлові приміщення 3-го поверху площею 26,9 кв.м. та 4-го поверху №1 площею 30,4 кв.м. не були предметом розгляду цивільної справи № 2-7803/05, яка розглядалась Київським районним судом м. Харкова за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради.

Отже, вказані нежитлові приміщення є спірними.

Крім того, відповідно до копії технічного паспорту від 12.04.2013р. на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що вказані приміщення були побудовані у 2013 році, а рішення Київського районного суду м. Харкова по справі № 2-7803/05 було ухвалено 05 серпня 2005 року.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у в межах даної адміністративної справи предметом спору є не стільки правомірність рішення державного реєстратора, скільки право власності на спірні приміщення.

Для вирішення даного спору необхідно встановити чи порушені права позивача, а відповідно, чи є позивач власником вищевказаного приміщення.

Таким чином, в даному випадку спір фактично стосується оспорювання права власності на нерухоме майно, тобто цивільного права, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначених обставин та норм процесуального права судова колегія вважає, що спір, який виник між сторонами щодо проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення в житловому будинку, не належить до юрисдикції адміністративних судів, а підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки відповідно до п.1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України до справ адміністративної юстиції відносяться лише публічно-правові спори.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі.

Керуючись п. 1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2017р. по справі № 820/1272/17 скасувати.

Провадження у справі №820/1272/17за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду з цим позовом в порядку цивільного судочинства

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений 13.11.2017 р.