Справа № 750/8923/17
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/8923/17 Головуючий у 1-й інстанції: Рахманкулова І.П. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Кузьмишина О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.09.17р. у справі №750/8923/17 за позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 29.08.17р. ВП №53445461.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.09.17р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем було виконано рішення суду у добровільному порядку; суми витрат виконавчого провадження є непідтвердженими.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, державним виконавцем за виконавчим листом №750/7214/16-а, виданим 14.02.17р. Деснянським районним судом м. Чернігова відкрито виконавче провадження ВП №53445461 про зобов'язання Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України повернути утримані з пенсії ОСОБА_2 кошти, які були утримані пенсійним органом, шляхом відрахування 20% від розміру його пенсії відповідно до рішення Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 08.06.16р. №264.

Листом від 28.02.17р. №6685/06 позивачем повідомлено виконавчий орган про виконання ним судового рішення у повному обсязі. Зазначено, що сума доплати складає 2 622,64 грн.

Постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 29.08.17р. ВП №53445461 стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій у сумі 107,30 грн., з них: друк 1 аркушу (папір включено):0,50 грн. х 18 = 9 грн.; конверти 5*0,34 = 1,70 грн.; направлення рекомендованого листа: 4*11,40 грн. = 45,60 грн.; плата за користування автоматизованого систематизованою системою виконавчого провадження: 1 *51 грн. = 51 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв у межах та у спосіб повноважень, визначених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02.06.16р. № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом ст. 42 Закону 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до п.2, п.3 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.12р. № 512/5, зареєстрованої в Мін'юсті від 02.04.12р. за №489/20802 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Інструкція) фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року N 554.

Витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Отже, з системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що витрати виконавчого провадження це фактично понесені державним виконавцем витрати під час здіснення ним примусового виконання рішення (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи було ним виконано рішення у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження чи ні.

При цьому, Закон не покладає на державного або приватного виконавця обов'язку документально фіксувати здійснення витрат виконавчого провадження та надавати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Як свідчать обставини справи, судове рішення було виконано боржником після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №750/7214/16-а, виданого 14.02.17р. Деснянським районним судом м. Чернігова, а тому державним виконавцем фактично вчинялись дії з примусового виконання судового рішення шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, внесення даних про відкрите виконавче провадження до автоматизованої системи виконавчого провадження, інформування сторін виконавчого провадження про його стадії, тощо, у зв'язку з чим були понесені відповідні витрати. На підтвердження здійснення пересилання поштової кореспонденції державним виконавцем надано витяг з книги для місцевої кореспонденції (а.с. 17-18).

Колегія суддів зазначає, що відповідачем в оспорюваній постанові наведено детальний розрахунок таких витрат, який відповідає нормативам, установленим наказом Мін'юсту України від 29.09.16р. №2830/5, зареєстрованим в Мін'юсті 30.09.16р. №1300/29430 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» та наказу Мін'юсту України від 24.03.17р. №954/5, зареєстрованим в Мін'юсті 27.03.17р. №406/30274 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження».

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 200, 205, 206 КАС України Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.09.17р. у справі №750/8923/17 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.09.17р. у справі №750/8923/17 - без змін.

Дана ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.