Справа № 825/1361/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Справа № 825/1361/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Філіпенко О.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2017 р. № .

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП ОСОБА_4.).

У період з 01.11.2015 р. по 31.10.2016 р. (включно) позивачем було проведено операції з постачання товарів на загальну суму 1 126 849,70 грн., яка відображена у книзі обліку розрахункових операцій (КОРО), звітах про використання КОРО та Z-звітах РРО.

Сума акцизного податку із зазначеного 1 126 849,70 грн. становить 52336,00 грн., а сума ПДВ - 225 369,94 грн. (20% від 1 126 849,70 грн. = 225369,94 грн.).

Таким чином, загальна сума від здійснення позивачем операцій з постачання товарів у зазначений період без врахування акцизного податку та ПДВ становить: 1126849,70 - 52 336,00 - 225 369,94 = 849 143,76 грн.

Відповідачем на підставі направлення на перевірку від 16.05.2017 р. № 885, наказу від 16.05.2017 р. № 689, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78 та ст.82 Податкового кодексу України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків і зборів за період з 01.01.2014 р. по 31.03.2017 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлених трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.03.2017 р.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем складено акт від 01.06.2017 р. № 283/13/НОМЕР_2, в якому зазначено, що ФОП ОСОБА_4 порушено п.181.1 ст.181, п.183.1, 183.2 ст.183, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 98 767,89 грн.

Такі висновки податкового органу аргументовані тим, що загальна сума від здійснених позивачем операцій з поставки товарів протягом останніх 12 календарних місяців (з 01.11.2015 р. по 31.10.2016 р.) сукупно перевищує 1000000,00 грн., а тому він повинен був подати заяву про реєстрацію платником ПДВ.

На підставі вказаного акту відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 16.06.2017 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 123 460,00 грн., з яких 98 768,00 грн. за податковими зобов'язаннями та 24 692,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до ДФС України.

За результатами розгляду його скарги рішенням ДФС України від 17.08.2017 р. податкове повідомлення рішення було залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 16.06.2017 р. № протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума від здійснення позивачем операцій з постачання товарів/послуг, без врахування ПДВ, не перевищує межу, встановлену законодавством, перевищення якої є підставою для реєстрації платником податку, а тому у позивача такий обов'язок відсутній.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 183.1, 183.2, 183.10 ст.183 ПК України будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації чи прийняла рішення про добровільну реєстрацію як платника податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у ст.181 цього Кодексу.

Будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

У п. 187.1 ст. 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України в редакції, чинній у період виникнення спірних правовідносин, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст.183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для виникнення в суб'єкта господарювання обов'язку зареєструватися як платник ПДВ є перевищення її сукупного доходу за останні 12 календарних місяців1 000 000,00 грн.

При цьому, при розрахунку вказаного показника мають бути відраховані відповідні суми ПДВ та акцизного податку.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що загальна сума від здійснення позивачем операцій з постачання товарів у період з 01.11.2015 р. по 31.10.2016 р. включно без врахування акцизного податку та ПДВ становить: 1126849,70 - 52 336,00 - 225 369,94 = 849 143,76 грн., тобто не перевищує законодавчо визначеної межі, а отже, не зумовлює виникнення у позивача обов'язку з реєстрації платником ПДВ.

При цьому, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем при здійсненні обчислення суми від здійснення позивачем операцій з постачання товарів за період з 01.11.2015 р. по 31.10.2016 р. не було вирахувано вказану суму ПДВ, що призвело до помилкового висновку про перевищення вказаної суми 1 000 000,00 грн.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 16.06.2017 р. № .

Доводи апелянта про те, що позивач був зобов'язаний зареєструватися як платник ПДВ, апеляційний суд вважає необґрунтованими з підстав, зазначених вище.

Посилання апелянта на те, що ставка ПДВ по операціям позивача за спірний період була нульовою, є необґрунтованими, безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що операції позивача, зокрема з купівлі-продажу підакцизних товарів, є об'єктом оподаткування ПДВ, сума якого має враховуватися при визначенні сукупного доходу у цілях встановлення наявності або відсутності у суб'єкта господарювання обов'язку щодо реєстрації платником ПДВ.

Такими чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів перед судом правомірності прийнятого ним рішення та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 15 листопада 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: