Справа № 554/5081/17
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 р.Справа № 554/5081/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 08.08.2017р. по справі № 554/5081/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування постанов про повернення виконавчих документів стягувачу, зобов'язання поновити виконавчі дії,визнання спричинення шкоди протиправною бездіяльністю,встановлення судового контролю,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови відповідача: ВП №47030695, ВП №46064929, ВП №49151921, від 30.05.2017 року про повернення виконавчих документів стягувачу;

- визнати, що бездіяльність ВДВС при обовязковому виконанні судового рішення наносить йому матеріальну, моральну шкоду та шкоду його здоровю;

- зобовязати відповідача поновити виконавчі дії за вказаними провадженнями в установлені законодавством терміни;

- встановити контроль за виконанням боржниками рішень суду по нормах ЗУ №3551-12 та діями ВДВС;

- зобовязати відповідача подати звіт про виконання судового рішення в установлені законом строки.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що оскаржувані рішення протиправні та порушують його законні права, у звязку з чим йому спричиняється шкода. Зокрема відповідачем не було витребувано доказів про відсутність коштів, а також доказів звернень до інших інстанцій за виділенням додаткових коштів. Не використано практику ЄСПЛ щодо неможливості посилатися на брак коштів для виправдання неспроможності виконання судового рішення щодо виплати боргу. Також зазначив, що на боржника не накладались стягнення за невиконання рішень суду.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.08.2017 року у справі № 554/5081/17 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправними та скасування постанов про повернення виконавчих документів стягувачу, зобовязання поновити виконавчі дії, визнання спричинення шкоди протиправною бездіяльністю, встановлення судового контролю.

Визнано протиправними та скасовано постанови Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області: ВП №47030695, ВП №46064929, ВП №49151921, від 30.05.2017 року про повернення виконавчих документів стягувачу.

Зобов'язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» вирішити питання щодо прийняття рішення про поновлення виконавчих проваджень з виконання виконавчих листів №554/15770/14а від 24.03.2015 року (виконавче провадження №47030695), №2а/1622/475/2012 від 22.07.2014 року (виконавче провадження №46064929), №2а/9239/11 від 28.08.2012 року (виконавче провадження №49151921).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом першої інстанції не захищено права позивача, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову в цій частині, якою задовольнити позовні вимоги щодо:

- визнання, що бездіяльність ВДВС при обовязковому виконанні судового рішення наносить йому матеріальну, моральну шкоду та шкоду його здоровю;

- встановлення контролю за виконанням боржниками рішень суду по нормах ЗУ №3551-12 та діями ВДВС;

- зобовязання відповідача подати звіт про виконання судового рішення в установлені законом строки.

Позивач в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині задоволення позовних вимог про визнання того, що бездіяльність ВДВС при обовязковому виконанні судового рішення наносить позивачу матеріальну, моральну шкоду та шкоду його здоровю.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно ст. 1173 Кодексу адміністративного судочинства України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує, що позивачем не наданого жодного доказу на підтвердження факту заподіяння матеріальної та моральної шкоди відповідачем як субєктом владних повноважень своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю. (завдання душевних страждань чи приниження честі чи гідності, а також, доказів того, що такі страждання були завдані саме діями відповідача).

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання того, що бездіяльність ВДВС при обовязковому виконанні судового рішення наносить позивачу матеріальну, моральну шкоду та шкоду його здоровю, є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині задоволення позовних вимог про встановлення судового контролю за виконанням боржниками рішень суду по нормах ЗУ №3551-12 та діями ВДВС та зобовязання відповідача надати суду звіт поро виконання судового рішення в установлені законом строки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п.4 ч.1 ст.163 КАС України згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що встановлення судового контролю є правом суду.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що підстави для встановлення судового контролю за виконанням постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 08.08.2017 року у справі № 554/5081/17 відсутні, оскільки встановлені обставини справи не дають підстав вважати, що дане рішення не буде виконане вчасно без встановлення відповідного судового контролю

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення контролю за виконанням боржниками рішень суду по нормах ЗУ №3551-12 та діями ВДВС та зобовязання відповідача подати звіт про виконання судового рішення в установлені законом строки задоволенню не підлягають.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Октябрського районного суду м. Полтави від 08.08.2017 року у справі № 554/5081/17відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 08.08.2017р. по справі № 554/5081/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 17.11.2017 р.