Справа № 800/493/17
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

14 листопада 2017 року м. Київ справа № 800/493/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Бухтіярова І.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовною заявою, у якій просив:

- відновити ст. 121 Конституції України - основного Закону України, скасовану з посяганням на права людини, народу України;

- відновити ст.ст. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 19, 20, 22-28, 36-1, 37 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, чинного станом на 15.04.2011 рік, скасованих з посяганням на права людини;

- зобов'язати Верховну Раду України відновити ст. 21 Конституції України та Закон України «Про прокуратуру» в частині, що посягає на непорушні права людини встановлені розділом 1, розділом 3 Закону України №1789-ХІІ;

- визнати протиправними дії Верховної Ради України, якими скасовано ст. 21 Конституції України та внесено зміни до ст.ст. 1,2, 3, 4, 5, 6, 19, 20, 22-28, 36-1, 37 в розділ 1, розділ 3 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, скасовано та знищено права та їх гарантії встановлені законом. Закон не має зворотної дії в часі.

- визнати дії Верховної Ради України спрямованими на узурпацію влади України, та ціленаправлене знищення України, її народу, права, верховенства Конституції та законів України, міжнародного права, прокуратури, судової системи, медичної системи;

- визнати, що Верховна Рада України переступила межу ч. 2 ст. 6 , ч. 2 ст. 19 Конституції України - основного Закону, порушила Конституцію та закони України, Конвенцію 1950 року, Загальну декларацію прав людини (ООН 1948 року), Декларацію про державний суверенітет України, рішення Конституційного Суду України та посягнула на права і свободи, честь і гідність народу України - злочином, Верховна рада України скасувала дію ст. ст. 1, 3, 5, 6, 8, 9, 11, 19, 21, 22, 24, 58, 64,68,157,158,159 - злочином;

- Верховна Рада України зловживаючи правами знищила Конвенцію 1950 року та спрямувала свою діяльність на повне знищення прав і свобод, честі і гідності народу України - визнати злочином;

- Верховна Рада України зловживаючи правами знищила Загальну декларацію прав людини (ООН 1948 року) - визнати злочином;

- Верховна Рада України скасувала дію Декларації про державний суверенітет України та спрямувала свою діяльність на повне знищення права, принципу верховенства права і законності, верховенства Конституції та Законів України, Конвенції і Декларації - визнати злочином;

- Верховна Рада України починаючи із 1995 року офіційно знищує право народу України на життя, право, соціальні закони, народ України - Україну, що доводиться рішенням Конституційного Суду України з 1999 року по сьогодні. Визнати невиконання Верховною Радою України рішень Конституційного Суду України соціальних законів 1999-2016 років - злочином у відповідності статті 382 Кримінального кодексу України;

- визнати, що Верховна Рада України порушила присягу, зрадила народові України, знищила право - злочином;

- зобов'язати Президента України розпустити нинішній склад Верховної Ради України та призначити нові вибори;

- застосувати основний доказ злочинних дій Верхової Ради України - акцію протесту народу України у стін Верховної Ради України, на площі Конституції на сьогодні з 17.10.2017 року. Захистити право народу України - носія влади від повного знищення безправієм і беззаконієм, корупцією і бандитизмом, війною і геноцидом;

- визнати згідно звернень ОСОБА_1 до Верховної Ради України про захист права, про геноцид в Україні, про закінчення війни мирним протестом, про знищення верховенства Конституції та законів України, міжнародного права і договорів, рішень Конституційного Суду України, дії Верховної Ради України - без дієвими, безвідповідальними - злочином.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановлених ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначається ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі.

Як свідчать матеріали позовної заяви, останню пред'явлено до Верховної Ради України, натомість вимоги позовної заяви містять вимогу про зобов'язаня Президента України розпустити нинішній склад Верховної Ради України та призначити нові вибори, однак, в порушення наведеної норми позивачем не визначено відповідачем Президента України та не зазначено ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі відомі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно з частиною четвертою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб'єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Частиною другою статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

У позовній заяві ОСОБА_1 не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо Президента України, не наведено правового обґрунтування на підтвердження вчинення відповідачами дій чи бездіяльності, відсутні будь-які доводи стосовно допущення суб'єктами владних повноважень порушень закону під час здійснення владних управлінських функцій щодо позивача, не зазначено у чому полягає порушення його прав, свобод та інтересів відповідним суб'єктом, не надано доказів (або не зазначено причини неможливості їх подання) на підтвердження його порушених прав з боку відповідачів, саме при здійсненні ним владних управлінських функцій.

В силу положень частин 4 та 5 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень, зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій, стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю, виконання зупиненої чи невчиненої дії, встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень, примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності, інші вимоги у випадках, встановлених законом.

Крім того, частиною п'ятою статті 1711 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що Вищий адміністративний суд України за наслідками розгляду справи може:

1) визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів незаконним повністю або в окремій його частині;

2) визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів протиправними, зобов'язати Верховну Раду України, Президента України, Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів вчинити певні дії;

3) застосувати інші наслідки протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності, визначені статтею 162 цього Кодексу.

Натомість, вимоги позивача викладені у позовній заяві не узгоджуються з положеннями вказаних норм.

Так, на усунення недоліків касаційної скарги позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність до положень ст. 105 та ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини першої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 106, 108, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 строк до 28 листопада 2017 року для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Попередити позивача, що в разі не усунення недоліків позовна заява буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Суддя Вищого адміністративного

суду України І.О. Бухтіярова