Справа № 817/1227/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Комшелюк Т.О.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"14" листопада 2017 р. Справа № 817/1227/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Гумінської Л.М.,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Рівненської області про визнання дій по стягненню виплаченої при незаконному звільненні вихідної допомоги неправомірними, повернення незаконно стягнутої суми ,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Рівненської області про визнання протиправними дії посадових осіб Прокуратури Рівненської області по утриманню з її заробітної плати вихідної допомоги, виплаченої їй згідно наказу Прокуратури Рівненської області від 11.07.2016 №704; просила стягнути з Прокуратури Рівненської області на її користь незаконно утриману із заробітної плати частину виплаченої при звільненні вихідної допомоги в сумі 10413,62 грн; зобов'язати відповідача припинити в подальшому утримання з неї нестягнутої решти вихідної допомоги, виплаченої згідно наказу прокурора Рівненської області від 11.07.2016 №704.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що при звільненні з органів прокуратури України з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, їй відповідно до ст.44 КЗпП було виплачено вихідну допомогу в розмірі 13557,83 грн. Після поновлення на посаді за рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.10.2016 вона була поновлена відповідачем на посаді в органах прокуратури. У зв'язку з цим з виплаченої їй заробітної плати за вимушений прогул відповідачем вирахувано 10413,62 грн, як частину наданої їй вихідної допомоги при незаконному звільненні. Вважає дії відповідача протиправними, оскільки виплата вихідної допомоги була здійснена відповідачем добровільно, за відсутності неправильних дій з її боку, а також таке відрахування із заробітної плати проводилось без прийняття відповідного наказу чи розпорядження відповідача.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Прокуратури Рівненської області щодо утримання з заробітної плати ОСОБА_3 вихідної допомоги, виплаченої їй згідно з наказом від 11.07.2016 №706.

Стягнуто з Прокуратури Рівненської області на користь ОСОБА_3 незаконно утриману із заробітної плати частину виплаченої вихідної допомоги в сумі 10413,62 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначив, що згідно з вимогами КЗпП України, виплата одноразової грошової допомоги передбачена лише у разі звільнення працівника у зв'язку зі скороченням штату. Оскільки після виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 07.10.2016 у справі №817/1065/16 та поновлення позивача на посаді і в органах прокуратури України, відпала підстава, на якій була набута вихідна допомога, прокуратурою Рівненської області обґрунтовано відраховано в жовтні, листопаді та грудні 2016 частину вихідної допомоги. Суд першої інстанції не врахував зазначені обставини та судову практику.

Позивач судове рішення в частині відмови у задоволенні позову не оскаржувала.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Прокуратури Рівненської області від 11.07.2016 №704 «Про звільнення ОСОБА_3.» (а.с. 6) звільнено молодшого радника юстиції ОСОБА_6 з посади заступника начальника відділу організації представництва, захисту інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді Прокуратури Рівненської області та в органах прокуратури з 11.07.2016 у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури (п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (ст.44 КЗпП України).

Розмір виплаченої позивачу вихідної допомоги при звільненні становив 13557,83 грн.

Наказом Прокуратури Рівненської області від 20.10.2016 №1042 «Про поновлення на роботі ОСОБА_3.» (а.с.25), прийнятим на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 07.10.2016 у справі №817/1065/16: скасовано наказ від 11 липня 2016 року №704 про звільнення ОСОБА_3, крім виплати компенсації за невикористані відпустки; поновлено молодшого радника юстиції ОСОБА_6 на попередній роботі на посаді заступника начальника відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді Прокуратури Рівненської області та в органах прокуратури України з 12 липня 2016 року із збереженням всіх встановлених надбавок та доплат до посадового окладу; вирішено виплатити ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 13557 грн 83 коп.

Листом Прокуратури Рівненської області від 06.04.2017 за №18-216-вих-17 (а.с.11) на звернення позивача від 21.03.2017 було повідомлено про утримання відділом фінансування та бухгалтерського обліку з заробітної плати коштів в частині вихідної допомоги у сумі 10413,62 грн.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо утримання з її заробітної плати виплаченої при звільнення вихідної допомоги, позивач звернулася з позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 44 КЗпП, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Встановлено, що при звільненні позивача із Прокуратури Рівненської області та органів прокуратури України, на підставі наказу №704 від 11.07.2016 в.о. прокурора Рівненської області Кривецькій-Люліч Тетяні Анатоліївні, була виплачена вихідна допомога в розмірі 13557,83 грн., яка, після поновлення її на роботі, в жовтні, листопаді та грудні 2016 року була утримана з неї у сумі 10413,64 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України, а саме:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

При цьому, порядок та підстави для покриття шкоди працівниками визначений спеціальними нормами, встановленими Главою ІХ Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини 1 статті 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з ч. 3 ст. 136 КЗпП України у решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Статтею 138 КЗпП України передбачається, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що сума коштів вихідної допомоги одержана ОСОБА_8 при звільненні з роботи шляхом вчинення нею будь-яких зловживань чи за наявності з її боку недобросовісності при набуті таких коштів, виплати таких коштів відповідачем недобровільно.

Також, вирішуючи питання про утримання з ОСОБА_3 вихідної допомоги при звільненні з роботи протягом жовтня-грудня 2016 року в сумі 10413,62 грн, відповідачем в порушення вимог закону не приймалось будь-якого розпорядження (наказу) для покриття ОСОБА_8 шкоди, як і не повідомлялось про це останню.

Не надано відповідачем і доказів того, що ним вчинялись дії з метою подання позову до суду для покриття шкоди ОСОБА_8, а як наслідок, не встановлено наявність у Прокуратури Рівненської області, як роботодавця, статусу потерпілого.

Виходячи із наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Прокуратури Рівненської області по утриманню з заробітної плати ОСОБА_3 вихідної допомоги, виплаченої їй згідно наказу Прокуратури Рівненської області від 11.07.2016 №704 та як наслідок, про наявність підстав для відновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача шляхом стягнення з відповідача незаконно утриманої частини вихідної допомоги в сумі 10413,62 грн.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позову сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Рівненської області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" вересня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "16" листопада 2017 р.

- ,