Справа № 812/1324/17
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1324/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

судді: Пляшкової К.О.,

за участі

секретаря судового засідання: Занічковської П.Є.,

представника позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 01.09.2017, б/н),

представника відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 11.10.2017 № 2614/9/12-32-10-00-29),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.06.2017 № 2332-13, № 2333-13, № 2334-13,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач, ГУДФС у Луганській області) з вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.06.2017 № 2332-13, № 2333-13, № 2334-13 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, на суму 12366,17 грн, 2450,08 грн, 1397,29 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач є власником обєктів нежитлового нерухомого майна. За приписами п.п. 266.5.1 ст. 266 ПК України ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлюється за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» з 01.01.2017 викладено у новій редакції п. 6.1 додатку № 1 та визначено, що ставка податку за 1 квадратний метр бази оподаткування для фізичних осіб для обєктів нежитлової нерухомості становить 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Розмір мінімальної заробітної плати на 2016 рік станом на 1 січня 2016 року складав 1378,00 грн. Відповідно, саме з такої ставки мав виходити контролюючий орган, обраховуючи розмір податку на нерухоме майно. Натомість контролюючий орган виходив зі ставок, що у 4 рази перевищує належний. Таким чином, позивач вважає, що контролюючий орган примушує сплачувати податки і збори у більшому розмірі, ніж встановлений законом.

У відзиві на заперечення відповідача (арк. спр. 114-116) представником позивача додатково зазначено, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році», який набрав чинності з 1 січня 2017 року, установлено, що з 01 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Оскільки податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік розраховуються у 2017 році і зараховуються до бюджету у 2017 році, відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на думку позивача, мав керуватись наведеними вище приписами Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» та рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26 січня 2017 року № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок», яке є чинним, не оскаржувалось в суді і в силу вимог статей 143, 144 Конституції України є обовязковим до виконання.

З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06), позивач зазначив, що відповідач порушив не лише норми національного законодавства, але й статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує захист власності.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві та відзиві на заперечення відповідача проти адміністративного позову.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, про що подав письмові заперечення проти позову (арк. спр. 70-75), у яких зазначив таке.

За редакцією п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, яка була чинною протягом звітного (податкового) періоду з 01.01.2016 по 31.12.2016, ставка податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Таким чином, ставки податку у 2016 році не можуть перевищувати 41,34 грн за 1 кв. метр. Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 29.01.2015 № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» встановлено ставку для обєктів нежитлової нерухомості 2 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Саме з такого розміру ставки відповідачем розрахований розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. На думку представника відповідача, рішення Сєвєродонецької міської ради від 26.01.2017 № 1200 не може застосовуватися при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік за приписами ст. 12 ПК України.

У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні викладеному у запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_3 є власником таких обєктів нежитлової нерухомості:

- приміщення магазину продовольчих товарів, загальною площею 448,70 кв.м., розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, просп. Космонавтів, буд. 25 А, право власності на яке підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.11.2004 (арк. спр. 9);

- нежилого приміщення, загальною площею 88,9 кв.м., розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, буд. 15-А, право власності на яке підтверджено договором дарування нежилого приміщення від 25.07.2003 (арк. спр. 10) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (арк. спр. 11);

- приміщення магазину продовольчих товарів, загальною площею 50,7 кв.м., розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 19, право власності на яке підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (арк. спр. 12).

Право власності позивача на вказані вище обєкти нежитлової нерухомості також підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 27.10.2017 № 101786487 (арк. спр. 63-69).

Позивачем отримано такі повідомлення-рішення ГУДФС у Луганській області від 20 червня 2017 року:

- № 2332-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» 18010300, за 2016 рік у розмірі 12366,17 грн (арк. спр. 5);

- № 2333-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» 18010300, за 2016 рік у розмірі 2450,08 грн (арк. спр. 6);

- № 2334-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» 18010300, за 2016 рік у розмірі 1397,29 грн (арк. спр. 7).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (пункт 8.3 статті 8 ПК України).

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

Місцеві ради відповідно до пункту 10.3 статті 10 ПК України в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до підпункту 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів згідно з підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Підпунктом 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Статтею 266 ПК України врегульовано питання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпункт 266.1.1 пункту 266.1, підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначають, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 263 ПК України базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України (в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», яка діяла з 1 січня до 31 грудня 2016 року) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України).

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України регламентовано, що обчислення суми податку з обєкта/обєктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з обєктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (далі Закон № 909-VIII) установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Податкові зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючим органом в оскаржуваних податкових повідомленнях рішеннях визначені за базовий податковий (звітний) період 2016 календарний рік.

Ухвалами від 09 жовтня 2017 року та від 19 жовтня 2017 року суд витребував від Сєвєродонецької міської ради рішення, яким встановлено ставки податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік.

На виконання ухвал суду Сєвєродонецькою міською радою надані такі рішення:

- рішення Сєвєродонецької міської ради від 29 січня 2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (далі Рішення № 4288) (арк. спр. 51-58);

- рішення Сєвєродонецької міської ради від 28 травня 2015 року за № 4520 «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (далі Рішення № 4520) (арк. спр. 49-50);

- рішення Сєвєродонецької міської ради від 30 травня 2016 року № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (далі Рішення № 419) (арк. спр. 38-48);

- рішення Сєвєродонецької міської ради від 29 вересня 2016 року № 668 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (далі Рішення № 668) (арк. спр. 37).

У межах спірних правовідносин контролюючим органом для обчислення суми податку з обєкта/обєктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, застосуванню підлягають Рішення № 419 (арк. спр. 38-48) та Рішення № 668 (арк. спр. 37), які прийняті органом місцевого самоврядування на виконання положень Закону № 909-VIII, що набрав чинності з 1 січня 2016 року.

Норми зазначених рішень органу місцевого самоврядування застосовуються у 2016 бюджетному році, оскільки пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до пункту 6.1 додатку № 1 до Рішення № 419 із змінами, внесеними Рішенням № 668, ставки податку встановлюються за 1 кв.м. бази оподаткування для фізичних осіб: для обєктів нежитлової нерухомості:

- 2 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року;

- для присадибних будівель (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, тощо) та надземних та підземних гаражів - 0,1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

З викладеного слідує, що органом місцевого самоврядування для обчислення суми податку з обєкта/обєктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, за базовий податковий (звітний) період 2016 календарний рік, визначена ставка податку за 1 кв.м. бази оподаткування - 2 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Абзацом другим статті 8 Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 1378,00 гривень.

У межах спірних правовідносин ставка податку за 1 кв.м бази оподаткування складає 2 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) 2016 року, та становить 27,56 грн (1378,00 грн х 2 %).

Податок на обєкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності позивача, становить:

- для приміщення магазину продовольчих товарів, загальною площею 448,70 кв.м., розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, просп. Космонавтів, буд. 25 А 12366,17 грн (448,7 кв.м. х 27,56 грн = 12366,17 грн);

- для нежилого приміщення, загальною площею 88,9 кв.м., розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, буд. 15-А 2450,08 грн (88,9 кв.м. х 27,56 грн = 2450,08 грн);

- для приміщення магазину продовольчих товарів, загальною площею 50,7 кв.м., розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, буд. 19 1397,29 грн (50,7 кв.м. х 27,56 грн = 1397,29 грн).

Відповідно, судом встановлено, що податкові зобовязання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у сумі 12366,17 грн, 2450,08 грн, 1397,29 грн, визначені позивачу ГУДФС у Луганській області у податкових повідомленнях-рішеннях від 20.06.2017 № 2332-13, № 2333-13, № 2334-13, у повній мірі відповідають вимогам Податкового кодексу України та рішенням Сєвєродонецької міської ради Луганської області, якими на 2016 рік встановлений податок на майно, відмінне від земельної ділянки.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на те, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень мав керуватись пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» (далі Закон № 1791-VIII) та рішенням Сєвєродонецької міської ради від 26 січня 2017 року № 1200 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.05.2016 року за № 419 «Про затвердження нової редакції додатку № 1 до рішення міської ради від 29.01.2015 року за № 4288 «Про затвердження Положень про податок на майно та акцизний податок» (далі Рішення № 1200), визнаються судом безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1791-VIII установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1791-VIII установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

На виконання вимог Закону № 1791-VIII Сєвєродонецька міська рада Рішенням № 1200 установила ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на базовий податковий (звітний) період - 2017 календарний рік.

Оскільки оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями податкові зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначені контролюючим органом за базовий податковий (звітний) період - 2016 календарний рік, а не за базовий податковий (звітний) період - 2017 календарний рік, положення Закону № 1791-VIII та норми Рішення № 1200 не поширюються на спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

В ході судового розгляду судом не встановлено, що у межах спірних правовідносин норми закону припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За приписами статті 94 КАС України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Відповідно до частини третьої статті 160 КАС України у судовому засіданні 13 листопада 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 16 листопада 2017 року, про що згідно вимог частини другої статті 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.06.2017 № 2332-13, № 2333-13, № 2334-13 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 16 листопада 2017 року.

Суддя ОСОБА_4