Справа № 810/2296/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року м. Київ № 810/2296/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання: Касьянової О.В.,

від позивача - Стужук О.В.,

від відповідача - 1 - не прибув,

від відповідача - 2 - Андросович Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Головного управління ДФС у Київській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кейнфор"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Фармако 2009"

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кейнфор" (відповідач - 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Фармако 2009" (відповідач -2) про визнання недійсним правочину укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кейнфор" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Фармако 2009" () за результатами якого складено податкову накладну від 30.12.2016 № 235 (враховуючи зміст заяви про уточнення позовних вимог від 11.10.2017).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що вироком Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2017 року у справі № 757/22807/17-к керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кейнфор" ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України (підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб - підприємців).

У зв'язку з зазначеним, позивач вважає, що правочин, що мав місце між відповідачами, за наслідком вчинення якого було складено податкову накладну від 30.12.2016 № 235, має бути визнаний недійсним в судовому порядку на підставі вимог частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 31.10.2017 підтримав доводи викладені в адміністративному позові та уточнив позовні вимоги, зазначивши, що на момент звернення з даним позовом до суду, податковому органу не було відомо на підставі якого договору було видано податкову накладну від 30.12.2016 № 235, оскільки під час судового розгляду справи, було встановлено, що вказана податкова накладна була видана в рамках укладеного між ТОВ «Компанія Фармако 2009» (замовник) та ТОВ «Кейнфор» (виконавець) договору від 01.12.2016 про надання послуг, позивач просить визнати недійсним договір про надання послуг від 01.12.2016 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кейнфор" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Фармако 2009" за результатами якого складено податкову накладну від 30.12.2016 № 235.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача - 1 (підтверджується відомостями сайту поштового зв'язку ПАТ «Укрпошта» за результатами пошуку ідентифікатора внутрішнього поштового відправлення № 819, які містяться в матеріалах справи) в судове засідання призначене на 31.10.2017 не з'явився, жодних пояснень чи заперечень на позов не надав.

Представник відповідача - 2 позову не визнав, стверджував, що оскаржуваний договір є припиненим у зв'язку з належним виконанням, а тому не може бути визнаний недійсним.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Згідно з статтею 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до статті 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Частиною 1 статті 92 ЦК України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Статтею 204 ЦК України визначено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України встановлені підстави недійсності правочину.

Так, відповідно до частини 1 зазначеної статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (частина 2 статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1).

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4).

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5).

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частина 6).

За правилами частин 1 та 2 статті 228 ЦК правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до частини 3 статті 228 ЦК у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Судом встановлено, що 01.12.2016 між ТОВ «Компанія Фармако 2009» (замовник) та ТОВ «Кейнфор» (виконавець) було укладено договір надання послуг.

За умовами зазначеного договору виконавець зобов'язується надавати замовнику послуги по організації просування товарів, що випускаються з використанням торговельних марок виробників, вказаних у додатках до данного договору, а замовник зобов'язується приймати та оплачувати надані послуги (пункт 1.2 договору).

До складу послуг, що зобов'язується надати виконавець, входить: надання інформації уповноваженим особам замовника щодо товарообігу товару, що випускаються пі ТМ, вказаними замовником в додатках до договору; розміщення товарів, що випускаються з використанням ТМ, вказаних у додатку № 1 до даного договору, у пунктах продажу, згідно планограм; інформування покупців, що перебувають у торгівельній точці (місце реалізації), про товар вказаних ТМ; упакування товарів; опитування покупців щодо якості товара вказаних ТМ; розміщення інформації про товар вказаних ТМ в торговельних точках, де цей товар реалізується чи надається споживачам (пункт 1.2 договору).

Конкретний обсяг послуг, що зобов'язується надати виконавець, термін їх надання та адреси відповідних торгівельних точок, де здійснюється просування товару виконавцем, визнаються у відповідних додатках до даного договору (пункт 1.3 договору).

Відповідно до пункту 1.4 договору виконавець зобов'язується на підставі окремих замовлень замовника надавати йому інші послуги., перелік, обсяг, вартість та терміни надання яких, визначаються у додатках до даного договору.

01.12.2016 між сторонами договору від 01.12.2016 про надання послуг підписано додаток № 1, відповідно до змісту якого, виконавець просуває товари - лікарські засоби та товари медичного призначення Торгових марок, таких виробників: «Алкон Куврьов «Бельгія концерн» Алкон Фармасьют; «Ей, Наттерманн енд САйІ ГмбХ», Німеччина; «Санофі Вінтроп Індастріа», Франція; Санофі Вінтроп», Франція; «Санофі», Франція; «Хіноїн», Угорщина; Алкон Парентералс ЛТД Индия; Гедеон Ріхтер хімічний завод.

Проведення просування товарів вказаних ТМ буде здійснюватися в пунктах продажу замовника за наступними адресами: м. Буча, вул. Енергетиків, 8 - № 1; м. Буча, вул. Нове Шосе, 16 - № 2 (пункт 2 додатку).

Термін надання послуг - з 01.12.2016 по 30.12.2016 (пункт 3 додатку).

Вартість послуг наданих виконавцем протягом терміну надання послуг становить 65 000 грн., крім того 20% ПДВ - 13 000 грн. Всього - 78 000 грн.

30.12.2016 відповідачем було видано податкову накладну від 30.12.2016 № 235 на суму 65 000 грн. без урахування податку на додану вартість.

Крім того, 30.12.2016 сторонами договору було підписано Акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000235.

Представником відповідача-2 було надано суду звіт до договору про надання послуг від 01.12.2016 про здійснення збору необхідної замовнику інформації.

При дослідженні зазначених документів, судом встановлено, що від ТОВ «Кейнфор» вони були підписані директором товариства ОСОБА_3 про, що свідчать його підписи та печатка товариства.

Також, судом встановлено, що вироком Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2017 по справі « 757/22807/17-к ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 2051 Кримінального кодексу України.

Зі змісту вказаного вироку встановлено, що «… на початку листопада 2016 року, ОСОБА_3 отримав від громадянина на ім'я ОСОБА_7 пропозицію перереєструвати на своє ім'я підприємство (юридичну особу) в органах державної влади, тобто внести в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдиві відомості за грошову винагороду у розмірі від 5 000 (п'яти тисяч) до 7 000 (семи тисяч) гривень.

ОСОБА_3 домовився із особою на ім'я ОСОБА_7 про перереєстрацію на його ім'я, як засновника та службову особу підприємства, в органах державної влади, юридичної особи - товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙНФОР» () (далі по тексту ТОВ «КЕЙНФОР» або товариство) за грошову винагороду, без наміру здійснювати законну господарську діяльність.

Також встановлено, що у другій половині грудня 2016 року ОСОБА_3, в денний час доби, біля станції метро «Арсенальна» яка знаходиться у Печерському районі м. Києва, за попередньою домовленістю зустрівся з особою на ім'я ОСОБА_7, з приводу внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної перереєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей. Усвідомлюючи противоправний характер дій, запропонованих йому особою на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_3, у зв'язку із своїм скрутним матеріальним становищем, погодився на таку пропозицію.

У подальшому, а саме у другій половині грудня 2016 року, в денний час доби, ОСОБА_3, перебуваючи біля станції метро «Арсенальна» яка знаходиться у Печерському районі м. Києва, усвідомлюючи противоправний характер дій запропонованих йому особою на ім'я ОСОБА_7, з корисливих мотивів, не маючи наміру здійснювати господарську діяльність, погодився на таку пропозицію, та реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної перереєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, надав копію свого паспорту серії ЕВ262112, виданого Новомиргородським РВ УМВС України в Кіровоградській області 28.05.2010 року та реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1, особі на ім'я ОСОБА_7, який на підставі цих документів виготовив договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 23.12.2016, відповідно якого ОСОБА_3, є покупцем частки статутного капіталу ТОВ «КЕЙНФОР» (), протокол № 23-12-16 Загальних зборів учасників ТОВ «КЕЙНФОР» від 23.12.2016 про включення ОСОБА_3, до складу учасників ТОВ «КЕЙНФОР», в якому ОСОБА_3, зазначений як директор підприємства.

Продовжуючи свої протиправні дії направлені на доведення злочинного умислу до кінця, 23.12.2016 року, в денний час доби, ОСОБА_3, перебуваючи біля станції метро «Арсенальна» яка знаходиться у Печерському районі м. Києва, за попередньою домовленістю із особою на ім'я ОСОБА_7, підписав у нотаріуса надані йому документи для перереєстрації на своє ім'я ТОВ «КЕЙНФОР», а саме: договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 23.12.2016, відповідно якого ОСОБА_3 є покупцем частки статутного капіталу ТОВ «КЕЙНФОР» (), протокол № 23-12-16 Загальних зборів учасників ТОВ «КЕЙНФОР» від 23.12.2016 про включення ОСОБА_3, до складу учасників ТОВ «КЕЙНФОР», в якому ОСОБА_3, зазначений як директор підприємства та передав особі на ім'я ОСОБА_7 для подальшої перереєстрації підприємства.

На час підписання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «КЕЙНФОР» від 23.12.2016, протоколу № 23-12-16 Загальних зборів учасників ТОВ «КЕЙНФОР» від 23.12.2016, ОСОБА_3, розумів, що він вносить неправдиві відомості в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної перереєстрації ТОВ «КЕЙНФОР», оскільки ОСОБА_3 та особа на ім'я ОСОБА_7, домовились про те, що ОСОБА_3 в подальшому, до діяльності ТОВ «КЕЙНФОР» не буде мати ніякого відношення, а фінансово-господарською діяльністю з використанням ТОВ «КЕЙНФОР» будуть здійснювати інші особи.

Після підписання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 23.12.2016, відповідно якого ОСОБА_3 є покупцем частки статутного капіталу ТОВ «КЕЙНФОР»(), протоколу № 23-12-16 Загальних зборів учасників ТОВ «КЕЙНФОР» від 23.12.2016 про включення ОСОБА_3, до складу учасників ТОВ «КЕЙНФОР», в якому він зазначений як директор підприємства, ОСОБА_3 передав дані документи особі на ім'я ОСОБА_7 для подальшої перереєстрації.

На підставі вказаних вище документів, в день їх подачі невстановленою слідством особою на ім'я ОСОБА_7 (23.12.2016), Державним реєстратором проведено зміни в державній реєстрації ТОВ «КЕЙНФОР», юридична адреса: м. Київ, вул. Предславинська, буд. 12, про що вчинено записи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців під № 46.

Після перереєстрації ТОВ «КЕЙНФОР» на своє ім'я ОСОБА_3, участь у здійсненні підприємницької діяльності не приймав, угод фінансового характеру не укладав, печаткою підприємства не користувався, не призначав та не звільняв з посад працівників, а реєстраційні та установчі документи зазначеного підприємства передав невстановленій слідством особі на ім'я ОСОБА_7.

Таким чином, ОСОБА_3, діючи умисно, вніс в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації (перереєстрації) юридичної особи завідомо неправдиві відомості, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 205-1 КК України.

20 квітня 2017 року між прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 Большаковим Д.В., якому на підставі ст. 37 КПК Українинадані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст. ст.468, 469 та 472 КПК України, за участю захисника укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 ч. 1 ст. 205-1 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі в межах висунутого обвинувачення визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину…».

Копія зазначеного вироку, що міститься в матеріалах справи містить відмітку Печерського районного суду міста Києва, що вирок набрав законної сили 20.06.2017.

Відповідно до частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Представник відповідач-2 у своїх доводах щодо дійсності спірного договору, зазначив, що спірний договір підписаний директором ТОВ «Кейнфор» з перевищенням повноважень, однак ТОВ «Кейнфор» своїми діями у розумінні статті 241 ЦК України схвалило цей договір.

Так, відповідно до частини 1 статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як вбачається зі змісту Витягу з ЄДРПОУ, що міститься в матеріалах справи ОСОБА_3 є директором ТОВ «Кейнфор» з 24.12.2016 (а.с. 52-59).

В той же час, договір укладений між відповідачем -1 та відповідачем -2, який підписав ОСОБА_3, як директор ТОВ «Кейнфор» датований 01.12.2016, так само, як и додаток до договору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 станом на 01.12.2016 не був представником ТОВ «Кейнфор» та не мав жодних повноважень діяти від імені зазначеного товариства, а саме укладати спірний договір та додаток до нього.

Крім того, відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на зазначене та той факт, що ОСОБА_3 надав пояснення, що він не приймав участі у здійсненні підприємницької діяльності ТОВ «Кейнфор», угод фінансового характеру не укладав, печаткою підприємства не користувався, не призначав та не звільняв з посад працівників, а реєстраційні та установчі документи зазначеного підприємства передав невстановленій слідством особі на ім'я ОСОБА_7, суд дійшов висновку, що первинні бухгалтерські документи, а саме договорір та додаток до договору, які підписані ОСОБА_3, як директором ТОВ «Кейнфор» є недійсними, оскільки не відповідають вимогам статті 203 ЦК України.

Відповідно до статей 11 і 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачі, в свою чергу, жодних належних доказів щодо наявності у спірного договору (правочину) ознак чинності правочину, що передбачені статтею 203 ЦК України суду не надали. Доводів позивача відповідачі належним чином не спростували.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_3 на час укладання спірного договору не був директором ТОВ «Кейнфор» та надав пояснення, що він не приймав участі у здійсненні підприємницької діяльності зазначеного товариства, а лише погодився за винагороду внести в документи, які відповідно до закону подавались для проведення державної реєстрації ТОВ «Кейнфор» завідомо неправдиві відомості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а саме визнати недійсним договір про надання послуг від 01.12.2016 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кейнфор" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Фармако 2009" за результатами якого складено податкову накладну від 30.12.2016 № 235.

Відповідно до частини 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи викладене, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про надання послуг від 01.12.2016 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кейнфор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Фармако 2009» за результатами якого складено податкову накладну від 30.12.2016 № 235.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 06 листопада 2017 р.