Справа № 810/2116/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2116/17 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Київської митниці Державної фіскальної служби України про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України в якому просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03 серпня 2017 року) стягнути з відповідача на його користь 53 852,19 грн.

Позов мотивовано тим, що у день звільнення ОСОБА_3 не було нараховано та виплачено йому всіх сум у відповідності до вимог чинного законодавства.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Київської митниці Державної фіскальної служби від 22 листопада 2016 року № 788-о позивач був призначений на посаду заступника начальника митного поста - начальника відділу митного оформлення № 2 митного поста «Південний термінал» Київської митниці Державної фіскальної служби з 22 листопада 2016 року.

29 грудня 2016 року наказом № 892-о ОСОБА_3 був звільнений із займаної посади з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», відповідно до п. 7-2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

З даного наказу вбачається, що управлінню фінансування, бухгалтерського обліку та звітності було наказано здійснити з ОСОБА_3 повний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки в кількості 03 (три) календарних днів за період роботи з 22 листопада 2016 року по 29 грудень 2016 року, відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Вказані вимоги наказу № 892-о від 29 грудня 2016 року Київською митницею Державної фіскальної служби були виконані своєчасно, а саме 29 грудня 2016 року.

Крім того, з наявних у справі доказів та пояснень сторін, судом встановлено, що станом на день проведення розрахунку з позивачем спору щодо розміру сум, належних йому при звільненні - не існувало.

З матеріалів справи вбачається, що для вирішення вказаного питання 21 січня 2017 року уповноважений представник ОСОБА_3 звернувся до Київської митниці Державної фіскальної служби з заявою в якій просив відповідача вирішити питання про встановлення ОСОБА_3 з 22 листопада 2016 року надбавку за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу та застосувати наслідки такого встановлення для здійснення перерахунку та виплати заробітної плати за період з 22 листопада 2016 року по 29 грудня 2016 року; нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки здійснення повного розрахунку при звільненні (з 30 грудня 2016 року по день виплати донарахованих сум надбавки за вислугу років, премії тощо).

Також 21 січня 2017 року, ОСОБА_3 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби про зобов'язання встановити позивачу з 22 листопада 2016 року надбавку за вислугу років у розмірі 50 % посадового окладу та застосувати наслідки такого встановлення для здійснення перерахунку та виплати позивачу заробітної плати за період з 22 листопада 2016 року по 29 грудня 2016 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року у справі № 810/386/17 (яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду була залишена без змін) позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано Київську митницю Державної фіскальної служби встановити ОСОБА_3 з 22 листопада 2016 року надбавку за вислугу років у розмірі 50 % посадового окладу, а також застосувати наслідки такого встановлення для здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_3 заробітної плати за період з 22 листопада 2016 року по 29 грудня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 23 травня 2017 року.

У подальшому, на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року справі № 810/386/17 Київською митницею Державної фіскальної служби 06 червня 2017 року було прийнято наказ № 374-о щодо внесення змін до додатку наказу Київської митниці Державної фіскальної служби від 21 грудня 2016 року № 862-о «Про встановлення надбавки за вислугу років» в частині встановлення надбавки за вислугу років заступнику начальника митного поста «Південний термінал» - начальнику відділу митного оформлення № 2 ОСОБА_3, а саме: розмір надбавки встановити в розмірі 50% замість 18%.

Крім того, на виконання зазначеного наказу управлінням фінансування, бухгалтерського обліку та звітності здійснено перерахунок заробітної плати ОСОБА_3 за період з 22 грудня 2016 по 29 грудня 2016 року за рахунок і в межах затвердженого фонду оплати праці (а.с. 32-33).

Платіжне доручення № 49 про виплату відповідної суми (для її перерахування на картковий рахунок ОСОБА_3.) 07 червня 2017 року Київською митницею Державної фіскальної служби було передано до Бориспільського управління Державної казначейської служби України Київської області 08 червня 2017 року зазначені кошти у розмірі 1421,28 грн. були виплачені позивачу.

Разом з тим, вважаючи, що при нарахуванні заробітної плати за листопад та грудень 2016 року відповідачем було не правильно визначено йому розмір надбавки за вислугу років та відповідно проведено розрахунок при звільненні не у повному обсязі, позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, які виникли в результаті такої затримки виплати заробітної плати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок щодо перерахування відсотку надбавки за вислугу років та виплати відповідної суми ОСОБА_3 у відповідача виник лише після прийняття наказу про звільнення позивача та проведення у зв'язку з цим відповідних розрахунків (29 грудня 2016 року), а саме: з набрання судовим рішенням законної сили, а саме: з 23 травня 2017 року. У зв'язку з чим ст. ст. 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов'язання роботодавця виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов'язання виконати судові рішення на користь позивача. Крім того, судом встановлено, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року у справі № 810/386/17 було виконано відповідачем в добровільному порядку та своєчасно.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

У свою чергу, вимогами ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З наведеного вбачається, що умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є: 1) невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки; 2) вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум; 3) відсутність спору про розмір таких сум.

Тобто, при дотриманні наведених умов у їх сукупності підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з нормами чинного законодавства у контексті вказаних правовідносин під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З наведеного вбачається, що з прийняттям судових рішень ст. 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов'язання роботодавця виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов'язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто, відсутні обґрунтовані підстави стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Станом на час звільнення позивача з займаної посади, а саме: 29 грудня 2016 року, спір щодо розміру належних йому сум при звільненні - був відсутній.

Доказів протилежного позивачем під час розгляду справи не надано, як і не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 не був ознайомлений із нарахованими йому при звільненні сумами суду не надав.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що з прийняттям судових рішень ст. ст. 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов'язання роботодавця виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов'язання виконати судові рішення на користь позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, у зв'язку з відмовою ОСОБА_3 у задоволенні його апеляційної скарги, підстави для здійснення розподілу судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу, на підставі вимог ст. 94 КАС України, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст ухвали виготовлено 15 листопада 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.

Коротких А. Ю.