Справа № 242/3405/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Владимирська І.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року справа №242/3405/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Гаврищук Т.Г., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 19 вересня 2017 року в справі № 242/3405/17 за позовом ОСОБА_2 до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа Державне підприємство «Селидіввугілля» в особі Відокремленого Підрозділу «Шахта «Україна» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив зарахувати в стаж роботи, який дає право на перерахунок пенсії за віком відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», періоду з 01.11.2015 по 31.01.2017, скасувати рішення Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 487 від 09.03.2017 про відмову в перерахунку пенсії, зобовязати перерахувати та сплатити пенсію за віком відповідно до ст. 40, ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вказаного стажу роботи з 01.04.2017.

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 19 вересня 2017 року позовні вимоги задоволені, внаслідок чого визнано протиправними дії пенсійного органу щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», скасовано рішення № 487 від 09.03.2017 про відмову в перерахунку пенсії, зобов'язано здійснити перерахунок пенсії позивачу з 01.03.2017, з урахуванням періоду його роботи з 01.11.2015 по 28.02.2017 на ВП «шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля».

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на період звернення ОСОБА_2 із заявою про призначення пенсії згідно з отриманими з системи персоніфікованого обліку відомостями за період роботи позивача з 01.11.2015 по 30.04.2017 не було сплачено страховий/єдиний внесок підприємством ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта Україна». Таким чином, вказаний період не підлягає зарахуванню до страхового стажу. Надані суду довідки про утримання із заробітної плати сум страхових внесків не підтверджують їх сплату до Пенсійного фонду України.

За таких обставин апелянт наголошує на правомірності рішення № 487 від 09.03.2017 та відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2М.) отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з 12.12.2007 перебуває на обліку Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач, Селидовське ОУПФУ, пенсійний орган).

Позивач 06.03.2017 звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії відповідно до положень ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та вимог Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Рішенням Селидівського ОУПФУ від 09.03.2017 ОСОБА_2 відмовлено в перерахунку пенсії, з тих підстав, що його стаж роботи на підземних умовах складає 13 років 08 місяців 13 днів, замість необхідних 15 років. Підставою не зарахування періоду роботи з 01.11.2015 по 31.01.2017 до страхового стажу є несплата страхових внесків підприємством ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», на якому працює позивач, та відсутність відомостей щодо сум заробітної плати та сплати соціального внеску за лютий 2017 року.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_2 з 19.03.2014 по теперішній час працює у ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» підземним гірником з повним робочим днем у шахті.

Згідно з довідкою, виданою ДП «Селидіввугілля», № 213 від 03.08.2017 із заробітної плати позивача щомісячно утримуються суми страхових внесків за період його роботи на цьому підприємстві, у тому числі з 01.11.2015 по 31.03.2017. Станом на 03.08.2017 єдиний соціальний внесок з листопада 2015 року по грудень 2015 року перерахований до Пенсійного фонду України в повному обсязі, у тому числі й ЄСВ, утриманий із заробітної плати позивача. Станом на 03.08.2017 податок з доходів фізичних осіб з січня 2016 року по березень 2017 року перерахований до місцевого бюджету в повному обсязі, у тому числі й податок, утриманий із заробітної плати ОСОБА_2

За таких обставин, вважаючи, що дії Селидівського ОУПФУ порушують його право на отримання пенсії в належному розмірі, ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами ч. 3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Абзацом першим частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менше ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону № 1058-IV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Механізм обов'язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Так, зокрема, статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов'язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058-IV) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058-IV).

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов'язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, у частині 10 статті 20 Закону № 1058-IV зазначено, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень ст. 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Також, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016, внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI та виключено положення п. 2 ч. 1 ст. 4 зазначеного закону, яка передбачала, що до платників єдиного внеску віднесено працівників - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють.

Отже, з 01.01.2016 ОСОБА_2 не є платником єдиного соціального внеску та фактично позбавлений можливості забезпечити сплату сум єдиного внеску.

Тобто, за змістом наведених норм вбачається, що обов'язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за їх несвоєчасну або не в повному обсязі сплату законом покладено на страхувальника.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов'язку щодо сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно зі ст. 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637). У відповідності до п.1 даного Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 даного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 18 зазначеного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Матеріалами справи підтверджено, що ДП «Селидіввугілля» із заробітної плати позивача щомісячно утримувались суми страхових внесків. При цьому, підприємством заборгованість поступово сплачується до Пенсійного фонду України, що підтверджується відповідними довідками підприємства та Індивідуальними відомостями.

Таким чином, колегія суддів спростовує доводи апелянта, що підприємство, на якому працює ОСОБА_2, не сплачує страхові внески.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує викладений в оскаржуваній постанові висновок щодо протиправності дій Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, які відобразились у не зарахуванні до стажу роботи позивача періоду з 01.11.2015 по 28.02.2017 та, як наслідок, винесенні рішення про відмову в проведенні перерахунку його пенсії.

Також пенсійний орган у своїй апеляційній скарзі наголошує, що судом першої інстанції було безпідставно стягнуто з відповідача сплачений позивачем судовий збір. Колегія суддів спростовує наведений довід та зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI) судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 7 ст. 6 Закону № 3674-VI передбачено, що розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ст. 9 Закону № 3674-VI).

Главою 7 Розділу II Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано процесуальні питання, повязані зі сплатою судового збору та розподілом судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що сплата судового збору відрізняється за своєю суттю від розподілу судових витрат. Останній є частиною відновлення порушеного права, тому задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції правомірно здійснив розподіл судових витрат, стягнувши сплачений судовий збір на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області. До ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України зміни щодо звільнення Пенсійного фонду України та його органів від розподілу судових витрат не вносились.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статями 72, 94, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 19 вересня 2017 року в справі № 242/3405/17 за позовом ОСОБА_2 до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа Державне підприємство «Селидіввугілля» в особі Відокремленого Підрозділу «Шахта «Україна» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 19 вересня 2017 року в справі № 242/3405/17 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_3

ОСОБА_4