Справа № 813/2814/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року справа № 813/2814/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,-

Встановив:

ОСОБА_2 (далі Позивач ОСОБА_2О.) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просить : визнати протиправними дії Львівської митниці ДФС щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_2 від 30 червня 2017 року про надання публічної інформації з підстав вказаних у листі від 07.07.2017 р №28/ЗПІ/13-70-19/43 та зобовязати Львівську митницю ДФС повторно розглянути запит ОСОБА_2 від 30 червня 2017 року з урахуванням висновків суду, викладених у постанові за результатами вирішення даного спору; відшкодувати витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 червня 2017 року звернувся до відповідача з інформаційним запитом, в якому ставилось питання про надання : 1) копії листа Львівської митниці ДФС від 12.09.2016 №14401/7/13-70-19/46; 2) копії листа Офісу великих платників податків ДФС, яким на адресу львівської митниці ДФС було направлено копію акту про результати проведення документальної невиїзної перевірки від 06.03.2017 р №н/3/17/28-10-14-09/НОМЕР_1; 3) інформації про заходи, вжиті Львівською митницею ДФС у звязку з отриманням акту про результати проведення документальної невиїзної перевірки від 06.03.2017 р №н/3/17/28-10-14-09/НОМЕР_1, та результати таких заходів.

Листом від 07.07.2017 року №28/ЗПІ/13-70-19/43 відповідач відмовив у наданні такої інформації, оскільки запитувана інформація може становити комерційну таємницю, тому може розголошуватися має лише з дозволу субєкта господарювання, якого стосується, а також у запиті відсутні відомості, що запитувана інформація безпосередньо стосується позивача , не наведено аргументованих відомостей , що зазначена інформація становить суспільний інтерес.

Позивач вважає, що відповідач листом від 07.07.2017 року №28/ЗПІ/13-70-19/43 протиправно відмовив у наданні інформації, оскільки відповідь надана з припущенням, що запитувана публічна інформація може становити комерційну таємницю, тому має розголошуватися має лише з дозволу субєкта господарювання, якого стосується.

Позивач в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи без його участі , позовні вимоги підтримує в повному обсягу.

Представник відповідача заперечив адміністративний позов з мотивів, викладених у письмовому запереченні та додаткових поясненнях на адміністративний позов, в якому вказано, що запитувана інформація позивачем відноситься до інформації, що належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 Закону України Про доступ до публічної інформації.

Відтак, вважає позовні вимоги необґрунтованими, і просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Суд заслухав пояснення представника відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

30.06.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Львівської митниці ДФС з інформаційним запитом, в якому просив надати : 1) копії листа Львівської митниці ДФС від 12.09.2016 №14401/7/13-70-19/46; 2) копії листа Офісу великих платників податків ДФС, яким на адресу львівської митниці ДФС було направлено копію акту про результати проведення документальної невиїзної перевірки від 06.03.2017 р №н/3/17/28-10-14-09/НОМЕР_1; 3) інформації про заходи, вжиті Львівською митницею ДФС у звязку з отриманням акту про результати проведення документальної невиїзної перевірки від 06.03.2017 р №н/3/17/28-10-14-09/НОМЕР_1, та результати таких заходів.

Листом від 07.07.2017 року №28/ЗПІ/13-70-19/43 відповідач відмовив у наданні такої інформації, оскільки запитувана інформація позивачем відноситься до інформації, що належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 Закону України Про доступ до публічної інформації.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України Про доступ до публічної інформації № 2939-VI, відповідно до частини першої статті 1 якого, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Із змісту наведеної норми видно, що публічна інформація має наступні ознаки, зокрема : 1) це - готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) ця інформація заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях; 3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 10 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу зобов'язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

За визначенням, наведеним у частині перший статті 19 Закону України Про доступ до публічної інформації запит на інформацію це - прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Водночас, за умовами статті 22 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту лише в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 цього Закону.

Статтею 6 Закону України Про доступ до публічної інформації врегульоване питання щодо доступу до публічної інформації з обмеженим доступом, відповідно до частини 1 якої, інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація, таємна інформація і службова інформація.

Доступ до таких документів надається відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону, зокрема, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частиною 5 статті 6 Закону України Про доступ до публічної інформації передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

В той же час, належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування на підставі статей 7, 8, 9 Закону України Про доступ до публічної інформації відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1 - 3 частини другої статті 6 Закону N 2939-VI (частина друга статті 6, частина перша статті 8, частина перша статті 9, п. 2 частини першої статті 22 Закону N 2939-VI).

Частина перша статті 7 Закону України Про доступ до публічної інформації визначає конфіденційну інформацію як інформацію, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

При цьому, необхідно враховувати, що вказане положення частини першої статті 7 Закону № 2939-VI не передбачає можливості для суб'єктів владних повноважень відносити інформацію до конфіденційної. Такі суб'єкти можуть обмежувати доступ до інформації лише шляхом віднесення її до службової або таємної відповідно до закону.

Судом встановлено, що відповідач відмовив у наданні інформації, оскільки вказана інформація та копії документів стосуються конкретних випадків здійснення зовнішньоекономічної діяльності окремим субєктом господарювання, та може становити комерційну таємницю. Тому розголошуватися дана інформація може лише з дозволу вказаного субєкта господарювання.

В той же час, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону України Про доступ до публічної інформації відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов'язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст трискладового тесту. З відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися:

1) якому з перелічених у пункті 1 частини другої статті 6 Закону N 2939-VI інтересів (далі - правомірні інтереси) відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам);

2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв'язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (пункт 2 частини другої статті 6 Закону N 2939-VI);

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (пункт 3 частини другої статті 6 Закону N 2939-VI).

У листі від 07.07.2017 року на запит позивача від 30.06.2017 року №28/ЗПІ/13-70-19/43 не наведено жодних підстав віднесення запитуваної інформації до інформації з обмеженим доступом в розумінні пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України Про доступ до публічної інформації. Не містить відповідь відповідача і обґрунтувань підстав обмеження у доступі позивача до запитуваної інформації.

Також суд враховує, що відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав трискладового тесту означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Натомість, відповідач обмежився лише цитуванням, що надана інформація може бути комерційною таємницею (різновид конфіденційної інформації), тому відмова у наданні інформації, що викладена у листі від 07.07.2017 року №28/ЗПІ/13-70-19/43 не відповідає вимогам п.3 ч.4 ст. 22 Закону України Про доступ до публічної інформації, оскільки є немотивованою.

У контексті положень частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

При вирішенні даної справи, суд керується принципами адміністративного судочинства, в тому числі і принципом верховенства права відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Оскільки, в ході розгляду справи судом не встановлено наявності у відповідача передбачених законом підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію та не наведено таких у листі від07.07.2017 року №28/ЗПІ/13-70-19/43, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнати протиправними дії Львівської митниці ДФС щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_2 від 30 червня 2017 року про надання публічної інформації з підстав вказаних у листі від 07.07.2017 р №28/ЗПІ/13-70-19/43 та зобовязати Львівську митницю ДФС повторно розглянути запит ОСОБА_2 від 30 червня 2017 року.

Щодо вимоги позивача стягнути витрати на правову допомогу, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката чи іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом, а тому позовна вимога в частині відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов підлягає до часткового задоволення.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 143, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії Львівської митниці ДФС щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_2 від 30 червня 2017 року про надання публічної інформації з підстав вказаних у листі від 07.07.2017 р №28/ЗПІ/13-70-19/43.

Зобовязати Львівську митницю ДФС повторно розглянути запит ОСОБА_2 від 30 червня 2017 року та надати достовірну, точну та повну інформацію, яка запитувалась в інформаційному запиті.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Присудити на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 640,00 грн. згідно квитанції №0.0.817895748.1 від 30.07.2017 р за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС (вул. Костюшка,1, м. Львів, ).

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 17 листопада 2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.