Справа № 183/5459/17
Суддя: Сорока О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/5459/17
№ 2-а/183/224/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 листопада 2017 року Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сорока О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

27 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, посилаючись на те, що рішенням Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016р. №3063/0/15-16, на підставі пункту 4 частини 6 статті 126 Конституції України був звільнений з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку.

19 грудня 2016 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання яке відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» становить 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Проте відповідач своїм рішенням призначив щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86 %, тому позивач просив суд визнати протиправними дії та розпорядження відповідача щодо призначення довічного грошового утримання судді у розмірі 86%, а також призначити та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19 грудня 2016 року.

В травні 2017 року позивачу стало відомо про порушення його прав, тому звернувся до відповідача з заявою про надання йому роз'яснення та відповідного рішення щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2017 року у даній справі відкрито скорочене провадження.

В письмових запереченнях відповідач позов не визнав та просив відмовити у позові, посилаючись на те, що під час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання Управління Пенсійного Фонду керувався положеннями ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№1402-III від 02.06.2016р. з урахуванням пункту 25 Прикінцевих та перехідних Положень цього Закону, тому йому було призначено щомісячне довічне грошового утримання у розмірі 86 % від моєї суддівської винагороди починаючи з 19.12.2016 року.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, щоОСОБА_1 рішенням Дніпропетровської обласної Ради народних депутатів №236-15/ХХІ від 02 грудня 1993 року, був обраний суддею Марганецького міського суду Дніпропетровської області.

Постановою Верховної Ради України від 03 серпня 2000 року, був обраний суддею Новомосковського районного суду.

Указом Президента України №358/2004 від 23.03.2004 переведений 23 березня 2004 року на роботу на посаду судді новоутвореного Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Постановою Верховної Ради України №2463-VI від 03 березня 2005 року обраний суддею Апеляційного суду Дніпропетровської області безстроково.

Рішенням Вищої ради юстиції від 08 вересня 2016 р. №2001/0/15-16 ухвалено внести подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку, яке не було розглянуто Верховною Радою України.

Рішенням Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016р. №3063/0/15-16, на підставі пункту 4 частини 6 статті 126 Конституції України, ОСОБА_1 звільнений з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку.

Наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року № 257/к ОСОБА_1 відраховано з 16 грудня 2016 року зі складу суддів апеляційного суду у зв'язку з виходом у відставку.

Згідно довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці, а також розрахунку, стаж судді Григорченка Е.І., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 16 грудня 2016 року становить 27 років, 11 місяців, та 24 дні, з яких: стаж судді складає 23 роки 29 днів та 4 роки 11 місяців та 17 днів становить проходження строкової служби .

19 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді, яке відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» становить 90% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, проте відповідач, призначив йому щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86 %, посилаючись на ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№1402-III від 02.06.2016р. з урахуванням пункту 25 Прикінцевих та перехідних Положень цього Закону, взявши до уваги стаж судді 23 роки 0 місяців 29 днів.

Відповідно до частини першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції діючий на час виникнення правовідносин визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Відповідно до положень частини другої статті 127 Конституції України обмеженням щодо реалізації особою, яка є суддею, гарантованих Конституцією України прав, є зокрема відсутність права обіймати будь-які інші, крім посади судді, оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої. Також суддя не має права поєднувати свою діяльність із підприємницькою або адвокатською, не може належати до політичної партії чи професійної спілки, виявляти прихильність до них, брати участь у політичних акціях, мітингах, страйках. Відповідно держава встановлює для суддів компенсаційні трудові гарантії, а також гарантує достатній рівень соціального забезпечення.

Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Крім того пунктом 31 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545 визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Частиною першою статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Згідно змін у законодавстві «Про судоустрій і статус суддів», а саме статті 138 та перехідних положень, з 1 січня 2012 року були припиненні виплати щомісячного довічного грошового утримання працюючим суддям та визначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання може проводитися за умови, якщо особа, яка має право на таку виплату, припинила роботу на відповідній посаді, та виходу у відставку з посади судді за правилами, встановленими Законом України «Про судоустрій і статус суддів України».

Відповідно до рішення Європейського суду в справі «Pine Valley Developments Ltd та інші проти Ірландії» (№ 12742/87, рішення від 29 листопада 1991року) Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям.

У рішенні Конституційного суду України в справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 р. №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 р. №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 р. №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 р. №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України у справі № 21-6664а15 від 6 липня 2016 року, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), який визначає, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. А також згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції від 7 липня 2010 року, незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді (ч.6 ст.47). Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 в справі № 1- 8/2016 визначено, що частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, в даному виадку, застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 р. в справі №21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 31 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 судді має зараховуватися половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі та період проходження строкової військової служби.

Слід звернути увагу на те, що позивачу у 2009 році було встановлено з 24.12.2008 року щомісячне грошове утримання в розмірі 80 % заробітної плати, так як він мав право на відставку з урахуванням стажу роботи на посаді судді та проходження строкової служби на території Демократичної Республіки Афганістан в пільговому обчисленню.

Позивач після набуття права на відставку, та початку отримання щомісячного грошового утримання, пропрацював понад 7 років на посаді судді та пішов у відставку з посади судді.

Незважаючи на те, що чинна на час звільнення позивача у відставку редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачала врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку, з огляду на те, що позивач набув таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності, суд вважає, що при призначені щомісячного довічного грошового утримання відповідач мав враховувати визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно розрахунку Апеляційного суду Дніпропетровської області, стаж судді Григорченка Е.І., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 16 грудня 2016 року становить 27 років, 11 місяців, та 24 дні, з яких: стаж судді складає 23 роки 29 днів та 4 роки 11 місяців 12 днів становить проходження строкової служби.

Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки стаж позивача, що дає йому право на отримання довічного грошового утримання, у розмірі 90 % відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання становить 27 років, 11 місяців, та 24 дні , з яких: стаж судді складає 23 роки 29 днів, та 4 роки 11 місяців 12 днів становить проходження строкової служби, період якої підлягає врахуванню для визначення стажу роботи на посаді судді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6 11, 71, 99, 183-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Новомосковського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо визначення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання - 86% від суддівської винагороди виходячи зі стажу роботи на посаді судді 23 роки 0 місяців 29 днів.

Зобов'язати, Новомосковське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, починаючи з 19 грудня 2016 року, призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя Сорока О.В.