Справа № 820/4406/17
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 листопада 2017 р. № 820/4406/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Кононовій О.О.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства Банк "МЕРКУРІЙ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3
до Державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_4
про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Банк "Меркурій" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 (далі по тексту позивач, ПАТ Банк «Меркурій») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_4 (далі по тексту відповідач, державний реєстратор, ОСОБА_4А.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 (далі по тексту третя особа, ОСОБА_5Д.), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_4: індексний номер 35481369 від 01.06.2017 р.; індексний номер 35481967 від 01.06.2017 р.; індексний номер 35478291 від 01.06.2017 р.; індексний номер 35480046 від 01.06.2017 р.; всі судові витрати, понесені позивачем, стягнути з відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку з передачею ОСОБА_5 відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості АТ БАНК «МЕРКУРІЙ», будь-які подальші вимоги ОСОБА_5 до Банку, є недійсними, а отже після отримання Третьою особою у власність предмету іпотеки за договором іпотеки від 22.03.2013 р. будь-які подальші вимоги за основним зобов'язанням, яким є договір банківського вкладу №9/6 від 07.03.2013р., в тому числі за іншими іпотечними договорами укладеними в забезпечення виконання цих зобов'язань, відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є недійсними. Тобто реєстрація за третьою особою права власності на предмети іпотеки є незаконною.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

В той же час, в порушення вищезазначеного припису Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час винесення оскаржуваних рішень ані відповідач, ані третя особа не звертались до позивача та/або Фонду з вимогою про визначення суб'єктом оціночної діяльності ціни заставного майна.

Натомість відповідачем при винесені оскаржуваних рішень не взято до уваги вищезазначені обставини та норми Закону України «Про іпотеку», тобто у відповідача були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності, а тому оскаржуване рішення є таким, що прийняте протиправно, а тому підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач надав до суду письмові заперечення проти адміністративного позову в яких зазначив про те, що державним реєстратором було законно прийняті оскаржувані позивачем рішення, підстав для відмови у державній реєстрацій прав на нерухоме майно на час їх здійснення були відсутні, а відтак позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Представник відповідача, в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав та мотивів, зазначених у письмових запереченнях на адміністративний позов.

Третя особа, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, шляхом направлення копій процесуальних документів та судових повісток на адресу, зазначену в матеріалах справи. Поштові конверти із вмістом документів суду, повернулися до суду з відміткою «за не запитом». Згідно ч. 11 ст. 35 КАСУ У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Вислухавши думку представників сторін, суд ухвалив розглядати справу без участі третьої особи та його представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступного.

Судом встановлено, що на підставі постанови НБУ № 340 від 10.06.2014 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 47 від 12.06.2014 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Меркурій» та призначення уповноваженої особи Фонду» в АТ Банк «Меркурій» запроваджено ліквідаційну процедуру, яку рішенням зазначеної дирекції № 104 від 21.05.2015 продовжено по 11.06.2016 р. включно (а.с. 12, 13).

Згідно з Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 225 від 17 грудня 2015 р. всі повноваження ліквідатора АТ Банк «Меркурій» делеговано ОСОБА_3 21.12.2015 р.(а.с. 14).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 р. № 841 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ Банк «Меркурій» на один рік до 11 червня 2017 року включно та продовжено повноваження ліквідатора АТ Банк «Меркурій» ОСОБА_3 на один рік до 11 червня 2017 року включно (а.с. 15).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.05.2017 р. № 2193 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ Банк «Меркурій» на один рік до 11 червня 2018 року включно та продовжено повноваження ліквідатора АТ Банк «Меркурій» ОСОБА_3 на один рік до 11 червня 2018 року включно (а.с. 16).

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Харківської області у справі № 646/8967/15-ц від 18 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності: «07.03.2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій» укладено договір банківського вкладу № 9/6 з щомісячною виплатою процентів. Строк користування вкладом з 07 березня 2013 року по 11 березня 2014 року. Розмір банківського вкладу становить 11 800 000,00 грн.

Станом на 11 березня 2014 року ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» не повернуто вклад та не сплачено проценти.

20.06.2014 року він звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» з кредиторською вимогою, в тому числі на суму 11 800 000,00 грн. Його вимога була визнана.

Згідно з переліком (реєстром) акцептованих вимог ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 182/14 від 21.08.2014 року, визнані вимоги ОСОБА_5, що підлягають задоволенню у розмірі 11 800 000,00 грн. Зазначена вимога забезпечена іпотекою.

Предметами іпотеки є: житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 645,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Жовтнева, буд. № 137-139; земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м.Харків, вул.Жовтнева, буд. № 137-139, кадастровий номер :12:052:0001; земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0,1065 га, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м.Харків, вул.Жовтнева, буд. № 137-139, кадастровий номер :12:052:0002».

У цій справі апеляційний суд прийшов до висновку, що, з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку», приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню за ціною, визначеною субєктом оціночної діяльності, який визначений Фондом, що складає 4 867 478. 00 грн.

У звязку з цим апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення по суті позовних вимог. Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна від 22 березня 2013 року, укладеного між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій», а саме нерухоме майно:

?житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 645,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м.Харків, вул.Жовтнева, буд. № 137-139, за оціночною вартістю, встановленою Українською універсальною біржею, згідно зі звітом оцінки майна станом на 01 квітня 2015 року, 4 560 100,00 грн.;

?земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул.Жовтнева, буд. № 137-139, кадастровий номер :12:052:0001, за оціночною вартістю, встановленою Українською універсальною біржею, згідно зі звітом оцінки майна станом на 01 квітня 2015 року, 189 110,00 грн.;

?земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,1065 га, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Жовтнева, буд. № 137-139, кадастровий номер :12:052:0002, за оціночною вартістю, встановленою Українською універсальною біржею, згідно зі звітом оцінки майна станом на 01 квітня 2015 року, 118 268,00 грн., шляхом набуття майна у власність та визнано за ОСОБА_5, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на вказане нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАСУ обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, відповідно до чотирьох договорів іпотеки, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 18.03.2013 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 409, 19.03.2013 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 426, 19.03.2013 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 424, 19.03.2013 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 425 позивачем Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій» (Іпотекодавець) було передано в іпотеку ОСОБА_5 (Іпотекодержатель) нерухоме майно, в якості забезпечення виконання вимог Іпотекодержателя, що виникають із договору банківського вкладу № 9/6 з щомісячною виплатою процентів від 07.03.2013 р. та усіх додаткових договорів та угод до нього, в тому числі тих, що виникнуть у майбутньому (а.с. 17-28).

Так, згідно п. 1.1 вказаних договорів іпотеки нерухомого майна - цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що виникає із договору банківського вкладу № 9/6 з щомісячною виплатою процентів від 07.03.2013 р. та усіх додаткових договорів та угод до нього, в тому числі тих, що виникнуть у майбутньому.

Згідно п. 1.2 договору іпотеки нерухомого майна від 18.03.2013 р., зареєстрованого в реєстрі за № 409, Іпотекодавець у забезпечення зобовязань за Кредитним договором передав в іпотеку Іпотекодержателю нежитлові приміщення першого поверху № 47-50, 52, 54, 59, загальною площею 82, 7 кв.м. в літ. «В-9-16», що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків. вул. Родникова, буд. 9-а. Вартість майна згідно з довідкою про балансову вартість від 18.03.2013 року , видана Іпотекодавцем становить 1 447 797, 65 грн. без ПДВ.

Ринкова вартість майна на час укладання цього договору становить за згодою сторін 1 447 797, 65 грн. без ПДВ (п. 1.3. договору).

Пунктом 1.2 договору іпотеки нерухомого майна від 19.03.2013 р. зареєстрованого в реєстрі за № 426 Іпотекодавець у забезпечення зобовязань за Кредитним договором передав в іпотеку Іпотекодержателю нежитлові приміщення першого поверху № 11-1, 11-2, 11-3, загальною площею 59, 8 кв.м. в літ. «А-2», що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків. вул. Клочківська, буд. 237. Вартість майна згідно з довідкою про балансову вартість від 19.03.2013 року, видана Іпотекодавцем становить 1 596 700, 00 грн. без ПДВ.

Ринкова вартість майна на час укладання цього договору становить за згодою сторін 1 596 700, 00 грн. без ПДВ (п. 1.3. договору).

Згідно п. 1.2 договору іпотеки нерухомого майна від 19.03.2013 р., зареєстрованого в реєстрі за № 424, Іпотекодавець у забезпечення зобовязань за Кредитним договором передав в іпотеку Іпотекодержателю нежитлові приміщення підвалу № XXVIIIa, XXVIII, XXVIIIa, XV, XVI, XVIa, XVIб, XVIІ, XІV, XІVa, XІVб, 1,2,4,4б в літ. «А-5», загальною площею 187, 1 кв.м., що знаходяться за адресою: Харківська область, м. Харків. вул. Мироносицька, будинок №88. Вартість майна згідно з довідкою про балансову вартість від 19.03.2013 року, видана Іпотекодавцем становить 5 720 000, 00 грн. без ПДВ.

Ринкова вартість майна на час укладання цього договору становить за згодою сторін 5 720 000, 00 грн. без ПДВ (п. 1.3. договору).

Пунктом 1.2 договору іпотеки нерухомого майна від 19.03.2013 р., зареєстрованого в реєстрі за № 425, Іпотекодавець у забезпечення зобовязань за Кредитним договором передав в іпотеку Іпотекодержателю нежитлові приміщення підвальної частини № 18-21, XI, першого поверху № XІa у житловому будинку літ. «А-4», загальною площею 180, 9 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків. вул. Мироносицька, будинок № 79. Вартість майна згідно з довідкою про балансову вартість від 19.03.2013 року, видана Іпотекодавцем становить 4294 322, 00 грн. без ПДВ.

Ринкова вартість майна на час укладання цього договору становить за згодою сторін 4294 322, 00 грн. без ПДВ (п. 1.3. договору).

Пунтком 4.2 вищевказаних договорів іпотеки нерухомого майна, передбачено, що на підставі цього договору та даного застереження Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, зокрема, шляхом прийняття майна у власність в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому дане застереження, яке визнається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на майно. По цьому договору Іпотекодержатель набуває майно у власність по вартості, встановленій на момент такого набуття на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності.

При зверненні стягнення на майно шляхом прийняття майна у власність Іпотекодержателем Іпотекодавець цим договором уповноважує Іпотекодержателя подавати, оформляти та отримувати від імені Іпотекодавця довідки та документи, необхідні для реєстрації майна у власність Іпотекодержателя, здійснювати всі необхідні платежі, підписувати будь-які документи та виконувати будь-які інші дії, повязані з реєстрацією права власності на майно Іпотекодержателя (п. 4.3 договорів).

Як встановлено судом, зазначено позивачем в позовній заяві, підтверджено його представником та представником відповідача в судовому засіданні, 28.02.2017 року АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ» (вх. № 101 -104) отримано заяви ОСОБА_5, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 20.02.2017 року за вих. № 7/02-24, зареєстровані в реєстрі за №№ 741, 737, 739, 735 (далі - заяви про виплату коштів)(а.с. 143-144, 126-127, 135-136, 118-119).

Частиною 3 ст. 72 КАСУ встановлено. що обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У зазначених заявах про виплату коштів вказано, що вони направлені на адресу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ» ОСОБА_3 на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат», якою АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ» повідомлено про намір ОСОБА_5 отримати проценти та грошові кошти, які були передані останнім до АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ» за договорами банківських вкладів № 6/6 від 03.03.2009 року та № 9/6 від 07.03.2013 року.

Також зазначеними заявами про виплату коштів АТ «БАНК «МЕРКУРІЙ» запропоновано на протязі 30 днів добровільно повернути зазначені вище кошти, в противному випадку, буде вчинено звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами.

Листами вих. № 77-80 від 14.03.2017р. Приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було повідомлено про те, що відповідно до приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та фактичних обставин справи посилання ОСОБА_5 про наявну заборгованість АТ БАНК «МЕРКУРІЙ» перед ним за договором банківського вкладу № 9/6 від 07.03.2013 року у сумі 11 800 000, 00 грн. та процентів у сумі 579 978,09 грн., а також посилання на договір банківського вкладу № 6/6 від 03.03.2009 року у сумі 580 370, 03 доларів США та процентів у сумі 69 033, 51 доларів США є безпідставними та незаконними, а також про те, що дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами є незаконними, та спрямованими на незаконне заволодіння майном Держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №№ 977726643, 97720559, 97727770, 97728733 від 19.09.2017р. відповідачем, відповідно до вищезазначених договорів іпотеки, зареєстроване право власності на вищезазначене майно за ОСОБА_5, а саме:

- реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1 - 1, номер запису про право власності 20710792, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35481369 від 01.06.2017р. (а.с. 29-30);

- реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 2 - 1, номер запису про право власності 20711397, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35481967 від 01.06.2017р. (а.с. 31-32);

- реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 3 - 1, номер запису про право власності 20708368, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35478291 від 01.06.2017р. (а.с. 33-34);

- реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 4 - 1, номер запису про право власності 20709443, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 35480046 від 01.06.2017р.(а.с.35-36).

Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з частиною 2 статті 18 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Згідно з пунктами 1, 14 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката, а також інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2017 № 1127 (далі - Порядок державної реєстрації), передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Як встановлено під час судового розгляду справи 26.05.2017 р. до Центру надання адміністративних послуг при Печенізькій районній державній адміністрації Харківської області ОСОБА_5 були подані заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22490572, № 22485900, № 22485236, № 22489770 на обєкти нерухомого майна, зазначені Позивачем в позовній заяві.

До кожної із вказаних заяв заявником ОСОБА_5 було додано наступний комплект документів:

- квитанція про сплату адміністративного збору;

- копію паспорта громадянина України;

- копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера;

- рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення;

- нотаріально посвідчена копія заяви з вимогою про усунення АТ банк «Меркурій» порушень умов договору банківського вкладу;

- договір іпотеки нерухомого майна.

Відповідно до вказаних заяв ОСОБА_5 було заявлено до реєстрації право власності на обєкти нерухомого майна на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмети іпотеки.

Судом встановлено, що за результатом розгляду вказаних заяв про державну реєстрацію права власності були прийняті оскаржувані позивачем рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Правою підставою прийняття оскаржуваних рішень є відповідні положення частини 3 статті 10, частин 1, 2, 4 статті 18, частин 1, 2 статті 22, пунктів 1, 14 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також пункту 61 Порядку державної реєстрації.

Фактичною підставою прийняття оскаржуваних рішень є:

- договори іпотеки нерухомого майна № 424, 425, 426 від 19.03.2013 р. та № 409 від 18.03.2013 р., що містять в пункті 4.2 застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмети іпотеки;

- нотаріально посвідчені копії письмових вимог про усунення порушень, надіслані іпотекодержателем іпотекодавцеві (копії заяв ОСОБА_5 з вимогою про усунення АТ банк «Меркурій» порушень умов договору банківського вкладу від 20.02.2017 № 735, № 737, № 739, № 741 посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6М.);

- рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 20.02.2017 № 919, № 224, № 927, та від 28.02.2017 № 232, які є документами, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. (а.с. 120, 128, 137, 145).

За результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22490572, № 22485900, № 22485236, № 22489770, державним реєстратором прав на нерухоме майно встановлено відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та відповідний правочин повязує можливість переходу речового права, що підлягає державній реєстрації.

Позивачем не заперечується та його представником в судовому засіданні не спростовувався факт подання заявником ОСОБА_5 всіх необхідних документів, що передбачені чинним законодавством України у сфері державної реєстрації прав, зокрема, пунктами 1, 14 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктом 61 Порядку державної реєстрації та їх відповідність вимогам статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Щодо посилання позивача на те, що при винесенні оскаржуваних рішень не взято до уваги певні обставини договірних відносин між позивачем та третьою особо, які не мають безпосереднього відношення до проведених реєстраційних дій та про які державному реєстратору не могло бути відомо, а також посилання на те, що відповідачем не були прийняті до уваги норми Закону України «Про іпотеку», необхідно зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як зазначалось вище, договори іпотеки нерухомого майна № 424, 425, 426 від 19.03.2013 р. та № 409 від 18.03.2013 р., які подані третьою особою разом із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, містять в пункті 4.2 застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмети іпотеки.

Під час проведення державної реєстрацію права власності та прийняття оскаржуваних рішень відповідачем було встановлено наявність факту виконання умов правочину, з якими частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» та відповідні правочини (пункт 4.2 договорів іпотеки нерухомого майна № 424, 425, 426 від 19.03.2013 та № 409 від 18.03.2013 р.) повязують можливість переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, що підтверджується наявністю копій письмових вимог про усунення порушень та документів, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем, письмової вимоги іпотекодержателя.

Вказані факти свідчать про дотримання державним реєстратором при проведенні державної реєстрації та прийнятті оскаржуваних рішень вимог Закону України «Про іпотеку».

Щодо посилання позивача на порушення приписів частини 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час винесення оскаржуваних рішень, суд зазначає. що вказана норма законодавства не підлягає застосуванню до відносин, що виникли під час проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на обєкти нерухомого майна, що є предметами договорів іпотеки, адже предметом регулювання частини 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є відносини щодо майна банку, яке є предметом застави.

А відтак, твердження позивача про те, що заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом є помилковим, ще й через те, що відповідних змін до договорів іпотеки нерухомого майна внесено не було, доказів розірвання чи визнання недійсними цих договорів у відповідній частині до справи позивачем не надано. У державного реєстратора відсутній законодавчо встановлений обовязок перевіряти стан іпотекодавця - в стані припинення, ліквідації тощо, перевіряти наявність чи відсутність звіту суб'єкта оціночної діяльності, який визначений Фондом та вартість, за якою на предмет іпотеки набуває у власність Іпотекодержатель під час здійснення відповідних реєстраційних дій.

Крім того, суд відзначає, що Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України від 01.07.2004 р № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав на відміну від Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (ч. 1 ст. 1 цього Закону), через що посилання позивача про порушення приписів останнього державним реєстратором під час вчинення реєстраційних дій є необґрунтованим.

Щодо твердження позивача щодо недійсності будь-яких подальших вимог ОСОБА_5 до Банку через отримання ним у власність нерухомого майна згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 18.11.2015 року у справі № 646/8967/15-ц, то суд зазначає про те, що як встановлено вище кредиторські вимоги позивача за договором № 9/6 становить 11 800 000, 00 грн., а рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено за ціною, визначеною субєктом оціночної діяльності, який визначений Фондом, що складає лише 4 867 478. 00 грн.

Крім того, ані в укладених договорах іпотеки нерухомого майна, ані в чинному законодавстві України не міститься заборони щодо набуття права власності на інше майна боржника за іншими договорами іпотеки в разі задоволення частини його вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень, крім того, що має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані "прямі повноваження", так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб'єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) так звані "похідні повноваження".

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Частиною 3 ст. 2 КАСУ встановлено критерії, яким мають відповідати як вчинені субєктом владних повноважень дії та бездіяльність, так і прийняті рішення, а саме у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши зазначений спір по суті суд вказує на відповідність оскаржених рішень відповідача критеріям, встановлених ч. 3 ст. 2 КАСУ.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Враховуючи, що судом не встановлено порушень відповідачем діючого законодавства під час здійснення державної реєстрації, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк "Меркурій" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства Банк "МЕРКУРІЙ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 до Державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень - відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.