Справа № 707/2881/16-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м.Київ К/800/6414/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Мороз В.Ф.,

Черпіцька Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області на постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 03 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області, в якому просив визнати протиправною відмову у призначенні пенсії за віком та зобов'язати призначити йому пенсію за віком, як особі, що працювала в районах Крайньої Півночі, відповідно до Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до даних районів, починаючи з 08 вересня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з 1983 по 1998 роки він проживав та працював на підприємствах та установах на території Республіки Саха (Якутія), що відносяться до районів Крайньої Півночі, а з 23 червня 1998 року по 01 лютого 2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ Республіки Саха (Якутія), загальний стаж роботи становить 16 років 7 місяців 29 днів, тому вважає відмову відповідача у призначенні пенсії неправомірною та такою, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 03 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року, позов задоволено; визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Черкаському районі Черкаської області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком за період роботи в районах Крайньої Півночі відповідно до Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року, викладену у листі від 16 вересня 2016 року № 7843/03; зобов'язано відповідача призначити позивачу пенсію за віком за період роботи в районах Крайньої Півночі, починаючи з 08 вересня 2016 року.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані безпідставністю відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі відповідач зазначає, що служба в органах внутрішніх справ не передбачена Тимчасовою Угодою між Урядом України і Урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, 08 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області із заявою про призначення пенсії за віком, як особі, що працювала в районах Крайньої Півночі відповідно до Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до даних районів, у якій зазначив, що у відповідності до Тимчасової угоди громадяни, які пропрацювали в районах Крайньої Півночі не менше 15 років або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав, мають право на пенсію по старості (за віком).

Листом від 16 вересня 2016 року №7843/03 Управлінням Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області повідомлено позивача про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу 15 років. Зазначено, що період проходження служби в органах внутрішніх справ до стажу роботи в районах Крайньої Півночі Тимчасовою Угодою не передбачено.

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення, пенсійне забезпечення осіб має здійснюватись згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 1 Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року, передбачено право на пенсійне забезпечення громадян, які працювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.

Спільною умовою, як для чоловіків, так і для жінок, є наявність необхідного стажу роботи в районах Крайньої Півночі, що становить 15 календарних років, а в районах, до них прирівняних - 20 календарних років.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків. А також, військова служба та перебування в партизанських загонах і з'єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби; служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв'язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання.

Пунктом «в» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Судами встановлено, що стаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі становить 16 років 7 місяців 29 днів, а загальний стаж роботи, відповідно до трудової книжки, становить більше 36 років.

Враховуючи, що стаж роботи позивача на різних посадах підприємств і установ на території Республіки Саха, що відносяться до районів Крайньої Півночі, підтверджується відповідними належними доказами, суди дійшли вірного висновку, що і служба в органах МВС в районах Крайньої Півночі, має бути включена до такого стажу.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат з посиланням на п.18 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 18 ст.5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Тобто, даною нормою звільнено органи Пенсійного фонду України саме від сплати судового збору.

Проте, ні Кодексом адміністративного судочинства України ні Законом України «Про судовий збір» не встановлено підстав для звільнення суб'єкта владних повноважень від обов'язку відшкодування судових витрат, понесених позивачем, у разі задоволення позовних вимог.

За наведених вище обставин, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив питання розподілу судових витрат та стягнув з відповідача на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Черкаському районі Черкаської області залишити без задоволення.

Постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 03 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді