Справа № 127/8247/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/8247/17

Головуючий у 1-й інстанції: Федчишен С.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

10 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Вінницької міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування п. 3 Додатку 3 до рішення Вінницької міської ради №913 від 31.08.2012 року,

В С Т А Н О В И В :

18 квітня 2017 року позивач, ОСОБА_6 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним та скасувати п. 3 Додатку 3 до рішення Вінницької міської ради №913 від 31.08.2012року.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача, ОСОБА_4 та його представник просили апеляційну скаргу задовольнити з підстав, викладених в ній та скасувати рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 50 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виключення ОСОБА_4 з числа відповідачів, оскільки заявлений ОСОБА_6 позов містить вимогу до суб'єкта владних повноважень про скасування прийнятого ним рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, листом виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.04.2017 року №Г-01-30678/01-00-10 на запит позивача надано витяг з рішення Вінницької міської ради 23 сесії 6 скликання № 913 від 31.08.2012 року «Про затвердження обґрунтування та надання громадянам дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Згідно п. 3 додатку №3 вищевказаного рішення, затверджено обґрунтування меж та площі проїзду загального користування до житлового будинку №12 (б/н) на вул. Лисенка в м. Вінниці та створено проїзд загального користування площею 120 кв. м зі сторони вул. Ф. Мерінга за рахунок земель територіальної громади м. Вінниці.

Судом першої інстанції встановленого, що замовником обґрунтування меж та площі проїзду по вул. Лисенка №12 (б/н) є ОСОБА_4

Позивач, не погоджуючись з рішенням Вінницької міської ради 23 сесії 6 скликання № 913 від 31.08.2012 року звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що проїзд загального користування, створений відповідно до оскаржуваного рішення не передбачений генеральним планом міста та знаходиться на території санітарно захисної зони, що суперечить нормам чинного законодавства, у звязку з чим суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно п.8 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, виступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про основи містобудування» до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать:

- визначення території для містобудівних потреб згідно з рішенням відповідної ради;

- встановлення в межах своїх повноважень на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність;

- надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок;

- забезпечення в установленому законодавством порядку розробки і подання на затвердження відповідних рад місцевих містобудівних програм, генеральних планів, детальних планів, планів червоних ліній; надання (отримання, реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи анулювання (скасування реєстрації) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

- організація охорони культурної спадщини;

- організація робіт, пов'язаних із створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів;

- забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій;

- зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу;

- здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності експлуатації будинків і споруд незалежно від форми власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів.

Виконавчі комітети сільських, селищних і міських рад вирішують й інші питання містобудівної діяльності, визначені законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи містобудування", до компетенції органів місцевого самоврядування у сфері містобудування на їх території належить право затвердження місцевих містобудівних програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації; внесення змін у зазначені документи за поданням спеціально уповноважених органів містобудування та архітектури відповідно законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна міська рада.

Відповідно до статті 39 ЗК України та ст. ст. 3, 12 Закону України «Про планування та забудову територій», використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Генеральним планом населеного пункту визначаються зокрема межі функціональних зон, пріоритетні та допустимі види використання та забудови територій.

Частиною другою статті 114 ЗК України передбачено, що у межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об'єктів, об'єктів соціальної інфраструктури та інших об'єктів, пов'язаних з постійним перебуванням людей.

Відповідно до частини першої цієї статті санітарно-захисні зони створюються навколо об'єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об'єктів від територій житлової забудови.

Державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" (далі ДБН № 3602-92) поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України.

Ці норми обов'язкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об'єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень.

Пункт 10.13 ДБН № 3602-92 визначає, що територія санітарно-захисної зони повинна бути упорядкована і озеленена. На межах санітарно-захисних зон розміром більше 100 м з боку сельбищної зони необхідно створювати смуги деревно-чагарникових насаджень завширшки не менше 30 м, при розмірах від 50 до 100 м - завширшки не менше 10 м.

Судом апеляційної інстанції досліджено витяг з ситуаційного плану, витяг з топографічних матеріалів м. Вінниці та викопіювання з чергового плану міста з нанесеними обмеженнями на використання територій за адресою: вул. Лисенка, 12, які містяться в матеріалах справи та надані Департаментом архітектури та містобудування Вінницької міської ради. Вказаними документами підтверджується, що створений рішенням Вінницької міської ради № 913 від 31.08.2012 року проїзд загального користування знаходиться на території з умовним позначенням Ж-1С: «Зона малоповерхової житлової забудови в межах санітарно-захисної зони» (а.с. 187- 193).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що створення проїзду загального користування не передбачено генеральним планом, зонування та ситуаційним планом м. Вінниці, оскільки вказана територія належить до санітарно-захисної зони.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріалами справи не доведено дотримання відповідачем вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 року №290 «Про затвердження ОСОБА_7 проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні».

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на лист департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради від 03.11.2017 року №Х-05-106740/5058, який досліджено в судовому засіданні, згідно якого земельна ділянка по вул. Лисенка, 12, м. Вінниці перебуває в зоні малоповерхової житлової забудови в межах санітарно-захисної зони, зоні малоповерхової житлової забудови в умовах охорони історико-культурної спадщини Замостянського історичного ареалу м. Вінниці, обмеження на використання якої визначені главою 18 Земельного кодексу України. При цьому зазначено, що використання вказаної земельної ділянки має відбуватись з урахуванням ст. ст. 39, 40, 81, 89, 90, 103, 116, 118, 120, 121, 125, 126 Земельного кодексу України, ст. ст. 22, 23, 25, 50, 51, 55, 56 Закону України "Про землеустрій", Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п. 3.19 ДБН -360-92, ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" вимог пам'ятко-охоронного законодавства та інших нормативно-правових актів.

Згідно ст. 21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні, а саме: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій підлягають громадським слуханням. Затвердження такої містобудівної документації, без проведення громадських слухань щодо обговорення її проектів - забороняється.

Отже, проекти містобудівної документації на місцевому рівні, а саме: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій до проведення громадських слухань мають бути розробленими.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 16.11.2011 N 290 затверджено «ОСОБА_7 розроблення містобудівної документації», який визначає механізм розроблення або внесення змін до містобудівної документації з планування території на державному рівні в частині схем планування окремих частин території України та містобудівної документації з планування території на регіональному і місцевому рівнях.

Згідно п. 1.4 ОСОБА_7 розроблення містобудівної документації передбачено узгодження проекту містобудівної документації з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад, в частині врегулювання питань щодо територій спільних інтересів.

Відповідно до п 4.9. наказу «Про затвердження ОСОБА_7 розроблення містобудівної документації», крім функцій, визначених у пункті 1.4 розділу I цього ОСОБА_7, замовник розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні: забезпечує проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів у проекті містобудівної документації на місцевому рівні в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 555 "Про затвердження ОСОБА_7 проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні".

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 р. № 555 затверджено «ОСОБА_7 проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні», який визначає механізм проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні: генеральних планів населених пунктів, планів зонування та детальних планів територій.

Відповідно до п. 3 ОСОБА_7 № 555 сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи відповідно до частини третьої статті 21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забезпечують: оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення проектів містобудівної документації з прогнозованими правовими, економічними та екологічними наслідками; оприлюднення розроблених проектів містобудівної документації і доступ громадськості до зазначеної інформації; реєстрацію, розгляд та узагальнення пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації; узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками проектів містобудівної документації через погоджувальну комісію (у разі її утворення); оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації.

Пунктом 4 ОСОБА_7 № 555 визначено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад оприлюднюють у двотижневий строк прийняті органами місцевого самоврядування рішення щодо розроблення проектів містобудівної документації шляхом опублікування таких рішень у засобах масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення на офіційному веб-сайті відповідного органу місцевого самоврядування.

Пунктом 9 ОСОБА_7 № 555 встановлено, що відповідно до частини шостої статті 21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" пропозиції подаються громадянами у письмовому вигляді із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові, місця проживання, особистим підписом і повинні містити обґрунтування з урахуванням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували дотримання відповідачем вимог ОСОБА_7 проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні №555 під час прийняття Додатку 3 до рішення Вінницької міської ради № 913 від 31.08.2012 року.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта, на які останній посилається як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, а саме виготовлення та наявність технічної документації: декларації про початок будівельних робіт, експлікації, кошторису щодо влаштування проїзду загального користування, обґрунтування меж та площі проїзду загального користування, робочого проекту влаштування проїзду загального користування, звіту про проведення технічного обстеження, оскільки відповідачем порушено процедуру прийняття рішення "Про затвердження обгрунтування та надання громадянам дозволів на розробку проектів земелустрою щодо відведення земельних ділянок".

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та приходить до висновку про наявність підстав для скасування п. 3 Додатку 3 до рішення Вінницької міської ради № 913 від 31.08.2012 року, у звязку з тим, що створення проїзду загального користування до житлового будинку №12 (б/н) на вул. Лисенка, м. Вінниця є порушенням будівельним норм та вимог Земельного кодексу України, а також порушення відповідачем ОСОБА_7 №555.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апелянта ОСОБА_4, що суд першої інстанції всупереч вимогам КАС України допустив фізичну особу в якості відповідача у справі, тоді як фактично позовні вимоги спрямовані до суб'єкта владних повноважень щодо оскарження прийнятого ним рішення.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 06 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 15 листопада 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_8 ОСОБА_9