Справа № 569/15964/16-а
Суддя: Панас О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді - Панас О.В.

при секретарі - Корнійчук А.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції ДПП у м.Рівному ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

05.12.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з адміністративним позовом, подальшим 27.04.2017 р. його уточненням, до Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції ДПП у м.Рівному ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування постанови серії АР № 122524 від 21.11.2016 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 21.11.2016 р. рухаючись в м.Рівне по вул. Відінській на автомобілі НОМЕР_1, почув сильний стук в підкапотному просторі. Внаслідок чого був вимушений включити аварійну світлову сигналізацію та зробити вимушену зупинку. Інспектор поліції його пояснення проігнорував, та виніс постанову на місці наклавши стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов в межах доводів позовної заяви. Пояснив, що його дії були вимушені, інспектор був свідком того, що він викликав по телефону евакуатор, проте не врахував його пояснення. Просив позов задовольнити, постанову серії АР № 122524 від 21.11.2016 р. та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні представник позивача надала суду аналогічні пояснення, та просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав. Пояснив, що позивач увімкнув аварійну сигналізацію лише коли підїхали працівники поліції, при ньому ОСОБА_1 евакуатор не викликав. Вважає, що позивач порушив правила ПДР, а тому позов до задоволення не підлягає.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі, вказав, що інспектор патрульної поліції діяв в межах чинного законодавства, при винесенні постанови законно оцінив наявні докази, та при накладенні адміністративного стягнення встановив всі обставини справи про адміністративне правопорушення і прийшов до вірного висновку. Просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.11.2016 року була винесена постанова серії АР № 122524 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, в якій зазначено, що водій ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, 21.11.2016 року о 15 год. 30 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м.Рівне по вул. Відінська, 14, порушив правила зупинки, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від дорожнього знаку 5.43, чим порушив вимогу п.15.9 Е ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255, 00 грн. Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення , винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Встановлено, що особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності не визнала подію та вину у вчиненні правопорушення, вказуючи на їх відсутність. Доказів правопорушення в діях порушника, які б спростували доводи порушника, постановою про адміністративне правопорушення не наведено, відсутні письмові докази, докази відео чи фото фіксування технічними засобами, та судом таких доказів встановлено не було. Пояснень від свідків, та очевидців події адміністративного правопорушення, щодо події та вини особи у вчиненні правопорушення, які могли б засвідчити чи спростувати факт адміністративного правопорушення, не були відібрані. Крім того, згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Із матеріалів справи не вбачається встановлення відповідачем даних обставин. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого ним спірного рішення (постанови) з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Належних і допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача або підтверджували б його вину, відповідач надав суду недостатньо.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Постанова серії АР №122524 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 від 21.11.2016 року підлягає скасуванню.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст. 2 КАС України критерієм, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за наявними критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу. Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченими ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимога в частині закриття провадження у справі за п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії АР № 122524 від 21.11.2016р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП.

В задоволені вимоги щодо закриття провадження у справі, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Панас О.В.