Справа № 335/11879/17
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

(в порядку скороченого провадження)
10 листопада 2017 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,
У жовтні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він з 08.07.2013 перебуває на обліку Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, та отримує пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку за Списком № 2 у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
29.01.2017 позивачу виповнилося 60 років і він набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». 01.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують року звернення із заявою про перерахунок пенсії.
Проте, відповідач своїм листом від 15.02.2017 № 26/М-9 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на загальних підставах, посилаючись на те, що він вже отримує пенсію за віком. При цьому, при розрахунку його пенсії за віком застосовується показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік.
Посилаючись на те, що вказаною відмовою відповідач порушив його законні права та інтереси, а також на те, що дії відповідача не відповідають чинному законодавству, позивач просить суд визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком з моменту виникнення права на її призначення з 30.01.2017 відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2014, 2015, 2016 роки); зобовязати відповідача призначити пенсію за віком з моменту виникнення права на її призначення 01.02.2017 відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії (2014, 2015, 2016 роки), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 жовтня 2017 р. відкрито скорочене провадження у даній справі та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 640 грн. до ухвалення судового рішення у справі.
06.11.2017 до суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких Управління пенсійного фонду із посиланням на норми чинного законодавства зазначає, що підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, відсутні, оскільки позивачем було подано заяву про переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», між тим, позивач вже отримує пенсію за віком з 08.07.2013. Крім того, як зазначено у запереченнях на позов, позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до суду з адміністративними позовом, передбачений ст. 99 КАС України, оскільки про відмову у призначенні пенсії за заявою позивача від 01.02.2017 йому стало відомо з листа відповідача від 15.02.2017. Між тим, у своєму позові наполягаючи на здійсненні перерахунку пенсії з моменту виникнення права на її призначення, з 30.01.2017, позивач не обґрунтував поважність причин пропуску строку, встановленого ст. 99 КАС України. З огляду на викладені обставини Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Запоріжжі просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, в тому числі і заперечення відповідача, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя і з 08.07.2013 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
01.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до Відповідача із заявою від про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки.
Листом від 15.02.2017 за № 26/М-9 Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачу вже призначена пенсія за віком на пільгових умовах, зі зниженням пенсійного віку, а призначення пенсії за віком більше одного разу чинним законодавством не передбачено.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Нормами ст. 10 Закону № 1058-IV та ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV державне переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
З аналізу наведених норм слідує, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст. 9 Закону № 1058-IV .
Відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV (в редакції Закону на момент досягнення позивачем 55 років), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.
Отже, в даному випадку переведення з одного виду пенсії на інший відсутнє, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є різновидом пенсії за віком, зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв'язку із досягненням загального пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058.
Частиною 3 ст. 45 Закону № 1058-IV передбачено, що визначена ч. 2 ст. 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовується лише у випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є різновидом пенсії за віком, підстави для призначення чи переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та визначення її розміру з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015, 2016 роки відсутні.
Судом не приймається до уваги посилання відповідача на те, що вимога про перерахунок пенсії заявлена позивачем із пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України, оскільки суд дійшов висновку про неможливість взагалі проведення такого перерахунку пенсії, про який вказує позивач.
Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду України № 21-612а14 від 31.03.2015 року, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватись судами при застосуванні правових норм в аналогічних правовідносинах, з огляду на те, що у справі, яка розглядалася Верховним судом України предметом спору було переведення з пенсії за вислугою років, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, тоді як предметом спору у справі, що розглядається є переведення з пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на пенсію за віком на загальних підставах, що фактично є повторним призначенням пенсії за віком.
Таким чином, предмет спору та спірні правовідносини в даній справі та у справі, що переглядалась Верховним Судом України, є різними і не можуть ототожнюватись, у зв'язку з чим посилання позивача на вказану вище постанову Верховного Суду України є безпідставним.
Враховуючи викладені обставини в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Крім того, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір встановлюється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму складає 1600,00 грн., а тому сума судового збору, яка підлягала сплаті ОСОБА_1 при поданні адміністративного позову повинна була становити 640 грн. (1600х0,4=640).
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 жовтня 2017 року, при вирішенні питання про відкриття скороченого провадження, було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 640 грн. до ухвалення судового рішення у справі.
Частиною 2 ст. 88 КАС України передбачено, що витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням того, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 суд відмовляє, судові витрати у виді судового збору в розмірі 640 грн. слід стягнути з позивача на користь Державного бюджету України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 10 листопада 2017 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя А.В. Шалагінова