Справа № 826/14243/16
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Прокуратури Київської області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2017 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Прокурора Київської області Чібісова Дмитра Олеговича, Прокуратури Київської області про визнання дій протиправними, стягнення шкоди та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність прокурора Київської області Чібісова Д.О., яка полягає у не наданні йому основної частини чергової щорічної відпустки з 01.09.2016 р.;

- визнати протиправною бездіяльність прокурора Київської області Чібісова Д.О. щодо не надання йому основної частини чергової щорічної відпустки з 15.09.2016 р.;

- стягнути з прокурора Київської області Чібісова Д.О. заподіяну неправомірною бездіяльністю моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.;

- зобов'язати прокурора Київської області Чібісова Д.О. публічно вибачитися за свою протиправну бездіяльність шляхом розміщення відповідного повідомлення на офіційному інтернет-сайті прокуратури Київської області, доступ до якого здійснюється за адресою kobl.kp.gov.ua.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність прокурора Київської області Чібісова Д.О. щодо не надання позивачеві основної частини чергової щорічної відпустки з 01.09.2016 р. та з 15.09.2016 р. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Прокуратура Київської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти у цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом прокурора Київської області № 2449к від 14.12.2015 р. ОСОБА_2 призначено на посаду заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області.

Керівником Києво-Святошинської місцевої прокуратури було складено графік черговості надання щорічних відпусток оперативним працівникам на 2016 р.

Згідно цьому графіку відпустка позивача передбачена у вересні.

11 серпня 2016 р. ОСОБА_2 звернувся до прокурора Київської області Чібісова Д.О. із заявою про надання відпустки з 01.09.2016 р.

Оскільки у зазначений термін відпустка позивачеві не була надана, останній звернувся із заявою від 06.09.2016 р. про надання відпустки з 15.09.2016 р.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що щорічна відпустка позивачеві у вересні 2016 р. надана не була.

Згідно частини 1 статті 82 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 р. № 1697-VII прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Спеціальним законом, який встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи є Закон України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 р. № 504/96-ВР (надалі за текстом - «Закон № 504/96-ВР»).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Частинами 10, 11 статті 10 Закону № 504/96-ВР передбачено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про те, у зв'язку з ненаданням відпустки за заявами позивача, було порушено право останнього на відпочинок.

Посилання відповідача на те, що відпустка ОСОБА_2 не була надана згідно графіку у зв'язку з проведенням службових розслідувань за фактами незаконних дій працівників Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури, обґрунтовано не взято судом до уваги, оскільки судом не встановлено, а відповідачем не доведено необхідність перебування позивача на робочому місці у період проведення службового розслідування.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а твердження скаржника про те, що позивачеві була надана відпустка у період з 13.12.2016 р. по 13.01.2017 р., а відтак права останнього не були порушені є помилковим.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_2, має правовий статус учасника бойових дій.

Відповідно ж до пункту 8 частини 13 статті 10 Закону № 504/96-ВР щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Прокуратури Київської області залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 14 листопада 2017 р.