Справа № 308/2766/17
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

16 листопада 2017 року м. Київ К/800/29848/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - УПФУ) в якому просив: визнати неправомірними дії відповідача щодо визначення розміру призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 82 % грошового утримання судді, здійснення обмеження розміру щомісячного довічного грошового утримання у період з грудня 2016 року по березень 2017 року; зобов'язати УПФУ здійснити йому перерахунок та виплату різниці раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання відповідно до вимог частини 3 статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» з визначенням його у розмірі 90% від розміру заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження максимальним розміром, а саме: за період з 23 грудня 2016 року по 31 березня 2017 року включно в розмірі 24552 гривень на місяць (90% від 24552 гривень), з 1 квітня 2017 року по день ухвалення рішення в розмірі 24552 гривень на місяць (90% від 27280 гривень). В подальшому у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді зобов'язати відповідача самостійно здійснювати перерахунок раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання (далі - спірний перерахунок довічного грошового утримання, спірні дії відповідно).

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що має право на спірний перерахунок довічного грошового утримання, однак відповідач, всупереч вимог чинних положень законодавства і з порушенням його прав, відмовив йому у здісненні такого, а відтак ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року, позов задоволено частково, визнано неправомірними спірні дії відповідача та зобов'язано останнього зарахувати позивачу до стажу роботи судді, що дає право на відставку половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (половина) з 1 вересня 1986 року по 29 червня 1990 року, а також календарний період проходження стокової військової служби в Збройних Силах СРСР з 8 травня 1982 року по 11 травня 1984 року, здійснити позивачу спірний перерахунок довічного грошового утримання починаючи з 23 грудня 2016 року із врахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позову відмовити.

Відповідач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, в частині задоволених позовних вимог, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 7 вересня 2017 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху, з підстав її невідповідності вимогам статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржнику, у строк до 14 жовтня 2017 року запропоновано усунути зазначені в ухвалі недоліки та роз'яснено, що у випадку їх невиконання касаційну скаргу буде повернуто.

У встановлений судом процесуальний строк скаржником виконано вимоги ухвали у повному обсязі, однак у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що позивач має право на спірний перерахунок довічного грошового утримання, що передбачено нормами законодавства чинного у період спірних правовідносин, а тому у відповідача не було правових підстав для відмови у здійсненні такого.

Як встановлено судами, рішенням Вищої ради юстиції від 19 грудня 2016 року № 3260/0/15-16 ОСОБА_2 був звільнений з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, а 22 числа цього ж місяця наказом голови суду № 6.3.1 - 372 відрахований зі штату суду.

Згідно з розрахунком стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданим апеляційним судом Закарпатської області, стаж роботи судді ОСОБА_2 станом на 22 жовтня 2016 року становить 26 роки 03 місяці 29 днів, у тому числі у стаж зарахований період служби в Збройних Силах СРСР з 8 травня 1982 року по 11 травня 1984 року (02 роки 00 місяців 03 дні), а також період навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (половина) з 1 вересня 1986 року по 29 червня 1990 року.

З розпорядження УПФУ від 20 лютого 2017 року та листа відповідача встановлено, що ОСОБА_2 з 23 грудня 2016 року отримує щомісячне довічне грошову утримання судді у відставці в розмірі 82% від суми заробітної плати із врахуванням стажу судді - 21 рік 07 місяців 1 день.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому спірного перерахунку довічного грошового утримання, однак відповідач у її задоволенні відмовив.

До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, відповідачем не було зараховано календарного періоду проходження позивачем строкової військової служби та половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті у вищому навчальному закладі.

Так, у відповідності до частини 3 статті 138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній на момент виникнення у позивача права на призначення йому довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням відповідних Рішень Конституційного Суду України) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В свою чергу, згідно статті 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

При цьому, пунктом 11 Розділу XIII Перехідні положення Закону № 2453-VI визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-XII, в редакції, яка діяла на день набрання чинності Законом № 2453-VI) було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Водночас, спірні правовідносини врегульовані також постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (далі - постанова КМУ № 865, чинна станом на день набрання чинності Законом № 2453-VI у відповідній цьому періоду редакції), абзацом 2 пункту 3-1 якої було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, законодавством, що діяло на день набрання чинності Законом № 2453-VI було передбачено зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки він був обраний на посаду до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених положень законодавства в контексті встановлених судами обставин справи дає підстави для висновку, що у даному випадку до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання підлягають зарахуванню спірні періоди роботи позивача, про що правильно зазначили і суди попередніх інстанцій.

Ураховуючи наведене, висновки судів про наявність підстав для задоволення позову узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року, відмовити.

Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк