Справа № 810/1718/16
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" листопада 2017 р. м. Київ К/800/22787/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Голяшкіна О.В. Шведа Е.Ю.

за участю секретаря судового засідання - Яроша Д.В.,

представника позивача - ОСОБА_4,

відповідача у судове засідання - не з»явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної архітектурно - будівельної інспекції України

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року

у справі №810/1718/16

за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

Державна архітектурно - будівельна інспекція України звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про зобов'язання знести за власний рахунок самочинно збудовану вхідну групу до вбудованого нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна архітектурно - будівельна інспекція України звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 направила на адресу Вищого адміністративного суду України письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11.06.2013 р. на адресу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області надійшло звернення відділу містобудування та архітектури Фастівської міської ради щодо проведення перевірки об'єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (вх. № 7/10-1106/15). До вказаного листа було додано копію звернення ОСОБА_6 та заяву голови будинкового комітету житлового будинку за вищевказаною адресою.

На підставі направлення № 1881.13/08/01 від 15.06.2013 р. та звернення вх. № 7/10- 1106/15 від 11.06.2013 р. уповноваженою особою Інспекції проведено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства на об'єкті будівництва за адресою АДРЕСА_1, замовником якого є фізична особа - підприємець ОСОБА_5.

Перевіркою з виїздом на місце 20.06.2013 р. було встановлено, що фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу № 1835 від 02.07.2009 року та на підставі права власності (запис № 513 у книзі 5, реєстраційний номер 17548850; номер витягу 23525084 від 07.08.2009 року) належить нежитлове приміщення площею 16.4 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1, яке використовується під перукарню.

У 2012 році ФОП ОСОБА_5 розпочала реконструкцію вхідної групи власного нежитлового приміщення, а саме: було проведено знесення старого ганку та розпочато будівництво нового. На момент проведення перевірки було виконано фундамент під ганок, зведено стіни з червоної цегли, виконано перекриття, облаштовано сходи та пандус для осіб з обмеженими фізичними можливостями та огороджені віконні та дверні пройоми. Роботи з внутрішнього оздоблення не виконувались. Також перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_5 розпочала виконання вищезазначених будівельних робіт без документів, що дають право на виконання будівельних робіт (декларація про початок виконання будівельних робіт відсутня) та документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, чим порушено вимоги ст.34, ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатами перевірки було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 20.06.2013 р., протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності №1-Л-3-2006/608 від 20.06.2013 р. та припис про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № С-2006/3 від 20.06.2013 р., яким вимагалось до 01.09.2013 р. усунути допущені порушення.

25.06.2013 р. винесено постанову №З-2506/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою фізичну особу - підприємця ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.4 п.4 ч.2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 103230 грн.

19.06.2014р. до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області надійшло доручення Державної архітектурно будівельної інспекції України щодо розгляду звернення гр. ОСОБА_6.

Разом з цим, 26.06.2014р. до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області надійшов лист прокуратури Київської області щодо розгляду в межах наданих повноважень звернення гр. ОСОБА_6

За результатами розгляду вказаного листа прокуратури та звернення ОСОБА_6 з метою перевірки виконання вимог припису № С-2006/3 від 20.06.2013р. позивачем було видано направлення від 01.07.2014р. № 1679.14/08/01 для проведення позапланової перевірки на об'єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вказаного направлення від 01.07.2014 р. Інспекцією було проведено позапланову перевірку на об'єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1, якою встановлено, що вимоги припису Інспекції № С-2006/3 від 13.06.2013 р. ФОП ОСОБА_5 не виконано, документу, що дає право на виконання будівельних робіт останньою не отримано, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 01.07.2014 р., протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 1-Л-3-0407/284 від 04.07.2014 р. та винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № С-0407/9 від 04.07.2014 р. з наданням строку для усунення виявлених порушень до 30.09.2014 р.

14.07.2014 р. винесено постанову №З-1407/4-7/10-25/1407/08/03 про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності, якою ФОП ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.2 п.1 ч.6 ст.2 Закону України «Про відповідальність за порушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 12180 гривень.

Не погодившись із винесеними постановами Інспекції, ФОП ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про їх оскарження.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2013 р. в справі №810/6832/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2014 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.07.2014 р., адміністративний позов ФОП ОСОБА_5 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.06.2013 р. №З-2506/1.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19.09.2014 р. в справі №810/4436/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 р., адміністративний позов ФОП ОСОБА_5 задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області №З-1407/4-7/10-25/1407/08/03 від 14 липня 2014 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

В той же час, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29.07.2014 року зазначено, що у Інспекції були формальні підстави для застосування до позивача заходів адміністративного стягнення, оскільки факт виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок їх виконання є беззаперечним.

Проте, колегія суддів суду касаційної інстанції прийшла до висновку, що рішення відповідача про накладення штрафу не відповідає вимогам розсудливості та пропорційності, крім того, Інспекцією неправильно кваліфіковано дії позивача та застосовано санкцію, яка не відповідає об'єктивній стороні порушення.

02.03.2016р. на адресу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області надійшло доручення Державної архітектурно будівельної інспекції України щодо розгляду звернення гр. ОСОБА_7

На підставі направлення №181.16/02 від 14.03.2016 р. уповноваженою особою позивача проведено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства на об'єкті будівництва за адресою АДРЕСА_1, замовником якого є фізична особа підприємець ОСОБА_5.

За результатами перевірки встановлено, що вимоги приписів Інспекції № С-2006/3 від 20.06.2013р. та № С-0407/9 від 04.07.2014р. ФОП ОСОБА_5 не виконано, документ, що дає право на виконання будівельних робіт останньою не отримано, про що складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 15.03.2016р.

Звертаючись з адміністративним позовом, позивач вважає, що факт самочинного будівництва є безспірним та підтверджується винесеними приписами, що не оскаржувались та не скасовувались в судовому порядку.

Ухвалюючи рішення у цій справі суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Суб'єктом владних повноважень, за визначенням цього Кодексу, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

У пункті 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

Так, згідно із частиною першою статті 38 Закону України від 17 лютого 2011 року №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Разом з цим у положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 Цивільного кодексу України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 Цивільного кодексу України).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

При цьому, за змістом статті 177 Цивільного кодексу України об'єкти самочинного будівництва належать до об'єктів цивільних прав.

З урахуванням норм частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом органів державного архітектурно-будівельного контролю про зобов'язання знесення самочинного будівництва підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права. А відтак, його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 15 листопада 2016 року (справа № 21-1959а16).

Згідно з частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що даний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

За змістом пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що прийняті у справі рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в адміністративній справі.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, статтями 220, 221, 223, частиною 1 статті 228, статтями 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної архітектурно - будівельної інспекції України - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у справі №810/1718/16 - скасувати.

Провадження у справі №810/1718/16 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді