Справа № 816/1330/17
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1330/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Голубенко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничий інститут "Земресурс, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2017 року ОСОБА_4 (надалі також - позивач, ОСОБА_4М.) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничий інститут "Земресурс (надалі також - третя особа, ТОВ НВІ "Земресурс"), про:

- визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладеного у листі від 24.02.2017 року № 1625/6-17, про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:025:0033) сільськогосподарського призначення державної власності площею 3,5048 га для сінокосіння і випасання худоби за межами населених пунктів на території Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області для передачі в оренду;

- зобов'язання затвердити ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:025:0033) сільськогосподарського призначення державної власності площею 3,5048 га для сінокосіння і випасання худоби за межами населених пунктів на території Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області для передачі в оренду.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що відповідачем безпідставно відмовлено у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:025:0033) сільськогосподарського призначення державної власності площею 3,5048 га для сінокосіння і випасання худоби за межами населених пунктів на території Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області для передачі в оренду.

Так, позивач пояснювала, що оскаржуване рішення від 24.02.2017 року № 1625/6-17 про відмову у затвердженні проекту землеустрою безпідставно містить вказівку на порушення ним постанови Кабінету міністрів України від 31.08.2016 року № 580 в частині недотримання принципу екстериторіальності під час його погодження з територіальним органом Держгеокадастру. Крім того, така відмова безпідставно обґрунтована вказівкою на неіснуюче право користування зазначеною земельною ділянкою за СТОВ "Спілка селян "Тростянець". Позивач також заперечувала правомірність вимог відповідача з приводу необхідності уточнення даних щодо угідь та віднесення (невіднесення) земельної ділянки до земель водного фонду, оскільки у висновку відділу Держгеокадастру у Полтавському районі зазначено, що відповідна земельна ділянка не належить до земель водного фонду, а також вказано про відсутність обмежень у використанні земельної ділянки відповідно до додатку 6 порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року № 1051. Окрім того, позивач стверджувала, що клопотання про затвердження проекту землеустрою не повинно містити істотних умов договору оренди, оскільки останні зазначаються безпосередньо під час укладення відповідного договору оренди земельної ділянки, а не на стадії затвердження проекту землеустрою.

Представник позивача як і позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Надали пояснення, за змістом аналогічне викладеному обґрунтуванню позову.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

У письмових запереченнях, що надійшли до суду, представник відповідача зазначав, що позивачу відмовлено у затвердженні проектної документації щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з її невідповідністю вимогам чинного законодавства, що регулюють земельні відносини.

Зокрема, на твердження відповідача, земельна ділянка (кадастровий номер :00:025:0033) знаходиться в оренді СТОВ "Спілка селян "Тростянець", у зв`язку з чим для надання її у користування позивачу необхідна письмова згода такого землекористувача. Оскільки, згідно графічного матеріалу, відповідна земельна ділянка належить до земель водного фонду (болота), проект землеустрою не може бути затверджений. Вказано на відсутність у позивача обов`язкового при передачі земельних ділянок у користування агрохімічного паспорту земельної ділянки. Також відповідачем вказано на те, що в клопотанні не зазначено істотних умов передачі земельної ділянки в оренду відповідно до статей 19, 21 Закону України "Про оренду землі".

Таким чином, представник відповідача вважав позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали адміністративної справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Наказом ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області від 04.04.2016 року № 2542-СГ надано дозвіл громадянці ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, орієнтовною площею 4,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для сінокосіння та випасання худоби, розташованої на території Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів /а.с. 15/.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на замовлення ОСОБА_4 було виготовлено у 2016 році ТОВ НВІ "Земресурс" інженером - землевпорядником ОСОБА_3В./а.с.11-39/.

04 жовтня 2016 року відділом Держгеокадастру у Полтавському районі Полтавської області наданий висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 35-28-99.2-634/21-16 /а.с. 39/.

14 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області зі заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:025:0033) сільськогосподарського призначення державної власності площею 3,5048 га для сінокосіння і випасання худоби за межами населених пунктів на території Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області для передачі в оренду /а.с.70/.

До заяви позивачем додано проект землеустрою, розроблений ТОВ НВІ "Земресурс", а також витяг з державного земельного кадастру.

За результатами розгляду заяви позивача ОСОБА_5 управлінням Держгеокадастру у Полтавській області надано відповідь, оформлену листом від 24 лютого 2017 року № 1625/6-17 /а.с.68/.

У вказаному листі зазначено, що поданий на розгляд і затвердження проект землеустрою погоджений у відділі Держгеокадастру у Полтавському районі Полтавської області 04 жовтня 2016 року, чим порушені вимоги щодо принципу екстериторіальності, встановлені постановою Кабінету міністрів України від 31.08.2016 року № 580. Вказано, що у зв`язку з перебуванням відповідної земельної ділянки у користуванні СТОВ "Спілка селян "Тростянець", ОСОБА_4 необхідно долучити до проекту землеустрою згоду такого землекористувача. Крім того зазначено, що земельна ділянка відповідно до графічного матеріалу є болотом, тобто відноситься до земель водного фонду. Також вказано на необхідність подання агрохімічного паспорту поля (земельної ділянки) та необхідність надання переліку обмежень у використанні земельної ділянки відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року № 1051. Вказано на необхідність зазначити у заяві про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки істотних умов передачі земельної ділянки в оренду відповідно до статей 19, 21 Закону України "Про оренду землі".

Позивач, не погодившись з відмовою у затвердженні проекту землеустрою, оскаржив її до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи відмову у затвердженні проекту землеустрою від 24.02.2017 року №1625/6-17 на предмет її відповідності нормам чинного законодавства та наведеним вище критеріям правомірності рішення суб"єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту ґ) частини 2 статті 25 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документації із землеустрою.

За приписами частини 2 статті 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно зі законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно із частиною 8 статті 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу.

Так, частиною 1 статті 186 1 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 186 1 Земельного кодексу України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 № 580 "Деякі питання реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" запроваджений з 01 жовтня 2016 року Тимчасовий порядок взаємодії між територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру під час погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки (надалі - Тимчасовий порядок).

Відповідно до пункту 8 зазначеного Тимчасового порядку, розгляд та погодження або відмова у погодженні проектів землеустрою здійснюються працівниками територіальних органів Держгеокадастру, які вибрані за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру.

Тобто постанова Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 № 580 передбачала введення принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки з 01 жовтня 2016 року.

З матеріалів справи встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_4 на погодження до Відділу Держгеокадастру у Полтавському районі Полтавської області надійшов 28.09.2016 року /а.с. 124/, тобто до дня запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд зауважує, що на дату звернення ОСОБА_4 територіальний відділ Держгеокадастру цілком правомірно й у відповідності з діючими на той час нормами закону прийнято до розгляду проект землеустрою. В той же час після 01 жовтня 2016 року, з моменту коли було запроваджено принцип екстериторіальності, у територіального відділу Держгеокадастру була відсутня будь-яка правова норма, яка б зобов"язувала його чи надавала йому право повернути чи у інший спосіб не розглядати проекти землеустрою, що були подані йому у попередній процедурі до 01 жовтня 2016 року. На думку суду, розгляд таких проектів слід було завершити належним чином.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про те, що висновок позивачу про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наданий належним територіальним органом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру та у належній процедурі.

Отже, твердження відповідача, викладене в оскаржуваному рішенні щодо порушення принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою, не знаходить свого підтвердження.

Оцінюючи твердження відповідача про перебування відповідної земельної ділянки у користуванні СТОВ "Спілка селян "Тростянець", що унеможливлює передання в оренду такої земельної ділянки без згоди такого землекористувача, а також до припинення права користування, суд зазначає наступне.

Відповідач обґрунтовував таке своє твердження посиланням на витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.11.2016 року, у якому містилася інформація про наявність права користування на дану земельну ділянку у СТОВ "Спілка селян "Тростянець" /а.с.39/

Позивач заперечував наявність такого права у будь-кого, посилаючись, у свою чергу, на витяг від 25.09.2017 року, згідно якого будь-які права у третіх осіб на земельну ділянку відсутні /а.с.89/.

З метою перевірки даних фактів суд своєю ухвалою від 26.09.2017 року зобов"язав Відділ Держгеокадастру у Полтавському районі надати відповідну інформацію та пояснення щодо причин зазначення у витязі від 11.11.2016 року відомостей про наявність права СТОВ "Спілка селян "Тростянець".

Листом від 03.11.2017 року № 239/1-17 /а.с. 124/ на виконання ухвали суду Відділом Держгеокадастру у Полтавському районі Полтавської області повідомлено, що відповідно до книг реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, записи щодо зареєстрованого договору оренди чи договору сервітуту щодо земельної ділянки (кадастровий номер :00:025:033) до 01.01.2013 року відсутні. Відомості про користування цією земельною ділянкою СТОВ "Спілка селян "Тростянець" були технічною помилкою, виправленою на даний час.

Тобто, викладене в оскаржуваному рішенні твердження позивача про користування СТОВ "Спілка селян "Тростянець" земельної ділянки (кадастровий номер :00:025:033), що унеможливлює передання в оренду такої земельної ділянки без згоди такого землекористувача, а також до припинення права користування, не знаходить свого підтвердження і є хибним.

Така підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою, як віднесення згідно з графічними матеріалами земельної ділянки до земель водного фонду, не є достовірною та підтвердженою іншими документами. В противагу доводам відповідача про належність відповідної земельної ділянки до земель водного фонду позивачем наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.09.2017 року /а.с. 89/, з якого вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :00:025:033 належить до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також суд зазначає, що у матеріалах справи і, зокрема, у проекті землеустрою відсутні будь-які дані, на підставі яких міг би виникнути обґрунтований сумнів щодо можливості віднесення земельної ділянки до водного фонду.

Щодо зазначеної у рішенні від 24 лютого 2017 року № 1625/6-17 необхідності надання для затвердження проектної документації агрохімічного паспорта та зазначення істотних умов оренди земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Частина 3 статті 50 Закону України "Про землеустрій" містить виключний перелік документів, які повинні бути включені до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають.

Суд зазначає, що вказаною нормою Закону України "Про землеустрій" не передбачено обов`язку включати до проектної документації агрохімічний паспорт та відомості про істотні умови оренди земельної ділянки. Погодження істотних умов оренди є наступним етапом отримання права на землю - укладення договору оренди.

Необґрунтованою є й викладена в оскаржуваному рішенні вимога про необхідність надання переліку обмежень у використанні земельної ділянки відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, оскільки відповідно до Висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Відділу Держгеокадастру у Полтавському районі від 04.10.2016 року № 35-28-99.2-634/21-16 зазначений перелік обмежень відсутній.

Частиною 3 статті 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва III - V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно до частини 9 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За змістом частин 10, 11 статті 118 Земельного кодексу України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Аналіз наведених положень Земельного кодексу України та Закону України "Про землеустрій" свідчить, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають погодженню у порядку статті 186 1 Земельного кодексу України, після чого відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зобов'язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому нормами чинного законодавства не передбачено підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відділ Держгеокадастру в Полтавському районі Полтавської області своїм висновком від 04.10.2016 року № 35-28-99.2-634/21-16 погодив "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_4 землі сільськогосподарського призначення 01.08 для сінокосіння і випасання худоби Полтавська область, Полтавський район, на території Тростянецької сільської ради"/а.с. 39/.

Таким чином, відповідач протиправно не врахував наявний у проектній документації висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 04.10.2016 року № 35-28-99.2-634/21-16.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про протиправність рішення ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:025:0033) сільськогосподарського призначення державної власності площею 3,5048 га для сінокосіння і випасання худоби за межами населених пунктів на території Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області для передачі в оренду, викладеного у листі ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області № 1625/6-17 від 24.02.2017 року.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання затвердити ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:025:0033) сільськогосподарського призначення державної власності площею 3,5048 га для сінокосіння і випасання худоби за межами населених пунктів на території Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області для передачі в оренду, суд виходить з наступного.

Заперечуючи у задоволенні цієї позовної вимоги відповідач наполягав, що вирішення клопотань про затвердження проектів землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Під дискреційними повноваженнями суди розуміють повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (наприклад, ухвала ВАСУ від 29.09.2016 року по справі № 522/6069/14-а ( ЄДРСР 61821829).

При цьому, суд зауважує, що наявність дискреційних повноважень не означає, що субєкт владних повноважень може діяти свавільно при прийнятті тих чи інших рішень, такі повноваження мають межу.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини у національному законодавстві повинно бути з достатньою чіткістю визначено межі та спосіб здійснення відповідних дискреційних повноважень державних органів з метою забезпечення особам мінімального рівня захисту, на який вони мають право в умовах верховенства права в демократичному суспільстві (див. рішення від 12 березня 2009 року у справі «ОСОБА_6 проти України» (Sergey Volosyuk v. Ukraine), заява № 1291/03, пп. 81 і 82).

За висновком суду, із аналізу статті 123 Земельного кодексу України законодавцем чітко не встановлено меж дискреційних повноважень органу виконавчої влади щодо відмови у затвердженні розробленого та погодженого в установленому законом порядку проекту землеустрою (наприклад, скільки разів уповноважений орган може відмовити у затвердженні проекту землеустрою тощо). Тому у цьому випадку межею таких дискреційних повноважень виступають критерії правомірності рішень, дій чи бездіяльності, наведені у ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення на підставі наведених критеріїв, а також тим, щоб владні субєкти не перетинали межу дискреційних повноважень, а у випадку порушення останніми таких меж вживати ефективних заходів захисту порушених прав приватних осіб та їх відновлення. В цьому полягає суть принципу розподілу влади на основі системи стримувань та противаг.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому презюмується, що дискреційними повноваженнями є повноваження обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде законним .

Натомість, у деяких справах, відповідач орган державної влади помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов'язаний до вчинення конкретних дій.

Підставою для відмови у прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законодавством обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - видати розпорядження, або відмовити у його виданні, існує лише один правомірний варіант поведінки (Ухвала ВАСУ від 04.08.2016 року по справі № 806/639/15 (ЄДРСР 59664417).

Тож у кожному конкретному випадку на підставі досліджених судом конкретних обставин у справі суд оцінює законність, обсяг, способи та межі застосування дискреційних повноважень представниками владних органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4, звернувшись до відповідача задля затвердження проекту землеустрою, отримала відмову в такому затвердженні, побудовану на підставах, обґрунтованість яких не була доведена відповідачем і спростована під час судового розгляду.

При цьому чинне законодавство не передбачає декількох законних альтернативних рішень відповідача з даного приводу. Відповідач зобов"язаний або обгрунтовано відмовити, або затвердити висновок проекту землеустрою. Оскільки вчинена відмова визнана судом необгрунтованою, єдиною можливою альтернативою цій відмові є протилежне - рішення про затвердження висновку проекту землеустрою.

Протиправність оскаржуваного рішення вимагає застосування судом ефективного способу відновлення порушеного права позивача.

За правовою позицією Конституційного Суду України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення КСУ від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу (неоднакове застосування норм матеріального чи процесуального права), є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У зв'язку із зазначеним суд враховує правову позицію Верховного Суду України та обираючи належний спосіб захисту порушеного прав позивача, вважає за необхідне зобов'язати ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:025:0033) сільськогосподарського призначення державної власності площею 3,5048 га для сінокосіння і випасання худоби за межами населених пунктів на території Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області для передачі в оренду.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем ОСОБА_4 при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1280 грн. і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1280 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Рішення ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладене у листі від 24.02.2017 року № 1625/6-17, про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 3,5048 га для сінокосіння і випасання худоби за межами населених пунктів на території Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області для передачі в оренду - визнати протиправним та скасувати.

Зобов'язати ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :00:025:0033) сільськогосподарського призначення державної власності площею 3,5048 га для сінокосіння і випасання худоби за межами населених пунктів на території Тростянецької сільської ради Полтавського району Полтавської області для передачі в оренду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_5 управління Держгеокадастру у Полтавській області () на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 1280,00 грн (одна тисяча двісті вісімдесят гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2017 року.

Суддя І.С. Шевяков