Справа № 161/9747/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10387/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року у справі за його позовом до Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області про визнання неправомірними дій державного виконавця,

ВСТАНОВИВ :

23 червня 2017 року виконавчий комітет Луцької міської ради ( далі ВК) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області та зобовязати його відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню постанови адміністративної комісії при ВК № 201 від 8 червня 2017 року без сплати авансового внеску.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року у справі № 161/9747/17 у задоволенні позову було відмовлено.

У апеляційній скарзі ВК просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ВК при зверненні до державної виконавчої служби про примусове виконання постанови адміністративної комісії виступає у якості органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Тому вважає, що позивач звільнений законом від сплати авансового внеску.

Особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ВК, суд першої інстанції виходив із того, що адміністративна комісія при ВК не відноситься до органів, які підлягають звільненню від сплати авансових внесків, а постанови адміністративної комісії не відносяться до рішень, за виконання яких не сплачуються авансові внески.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою адміністративної комісії при ВК № 236 від 20 березня 2017 року ОСОБА_3 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

З метою примусового виконання дана постанова була предявлена до Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області.

1 червня 2017 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 було винесено повідомлення про повернення без прийняття до виконання постанови адміністративної комісії при ВК № 236 від 20 березня 2017 року на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 2 червня 2016 року (далі Закон № 1404-VІІІ) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

За приписами п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч. 1 ст. 26 Закону).

Частиною 2 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються, зокрема, державні органи у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Як встановлено судом, на підставі постанови адміністративної комісії при ВК № 201 від 8 червня 2017 року з ОСОБА_3 стягнуто в дохід держави штраф в сумі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП.

Частиною 3 ст. 143 Конституції України передбачено можливість передачі органам місцевого самоврядування повноважень органів виконавчої влади.

Приписами ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належать власні (самоврядні) та делеговані повноваження.

Відповідно до ст. 1 цього Закону, делегованими повноваженнями є повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Згідно із ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування» розгляд справ про адміністративні правопорушення є делегованими повноваженнями виконавчої влади.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, під час винесення постанови про притягнення порушника до адміністративної відповідальності адміністративна комісія при ВК здійснює делеговані повноваження органу виконавчої влади та має всі притаманні державному органу ознаки, а отже на позивача поширюється право звільнення від сплати авансового внеску при предявленні виконавчого документу до виконання у примусовому порядку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги у частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 є обґрунтованими та помилково відхилені судом першої інстанції.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області відкрити виконавче провадження апеляційний суд зазначає таке.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені у ст. 162 КАС України. Відповідно до пункту два частини першої цієї норми у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобовязання відповідача вчинити певні дії. Проте, такий спосіб захисту може бути застосований лише тоді, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати норми закону, які відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії, з урахуванням встановлених судом обставин.

Права державного виконавця, у тому числі при відкритті виконавчого провадження чи відмови у відкритті виконавчого провадження, врегульовані Законом № 1404-VІІІ.

При цьому оскільки державний виконавець враховує передбачений вказаним нормативним актом ряд вимог, необхідних для прийняття певного процесуального рішення, то суд може лише зобов'язати його вчинити певні дії щодо прийняття виконавчого листа до виконання та винесення рішення відповідно до Закону.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що для поновлення прав позивача слід зобов'язання відповідача вирішити питання щодо можливості прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови адміністративної комісії при ВК № 201 від 8 червня 2017 року відповідно до Закону № 1404-VІІІ з урахуванням висновків апеляційного суду.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи. Тому оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової про часткове забезпечення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради задовольнити частково.

Скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 вересня 2017 року у справі № 161/9747/17 та прийняти нову, якою позов виконавчого комітету Луцької міської ради задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 щодо повернення без прийняття до виконання постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 201 від 8 червня 2017 року.

Зобовязати старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 вирішити питання щодо прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 201 від 8 червня 2017 року відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

У задоволенні решти позовних вимог виконавчого комітету Луцької міської ради відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

ОСОБА_5

Постанова у повному обсязі складена 16 листопада 2017 року.