Справа № 819/1237/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10644/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Попка Я.С.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі ГУ ДФС) від 13 липня 2017 року № НОМЕР_1, яким йому було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі ПДВ) на 55638,00 грн. та донараховано штрафні санкції у розмірі 27819,00 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року у справі № 819/1237/17 позов було задоволено повністю.

У апеляційній скарзі ОДПІ просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

У обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час проведеної перевірки було встановлено, що у грудні 2016 року позивачем було придбано автомобіль ТОYОТА САМRУ Рrеmium-JTNBFYFK103034019 (2016) за 333828 грн., в т.ч. ПДВ 55638 грн. Сума ПДВ включена до складу податкового кредиту у декларації за грудень 2016 року.

Відповідно до реєстраційного посвідчення серії СХО №900446 від 5 січня 2017 року на транспортний засіб ТОYОТА САМRУ Рrеmium його власником є громадянин ОСОБА_3, а не субєкт підприємницької діяльності.

Тому вважає, що ФОП було порушено пп. г) 198.5 п.198.5 ст.198 ПК шляхом заниження податкового зобовязання по ПДВ у грудні 2016 р. на суму 55638,0 грн., що призвело до завищення бюджетного відшкодування із цього податку за грудень 2016 р. на 55638,00 грн.

Представник відповідача у ході апеляційного розгляду підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову ФОП відмовити.

Позивач на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ФОП, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена, то у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа - підприємець. Неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами - підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені ПК України.

Зазначені висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП за період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, результати якої зафіксовані у акті від 6 липня 2017 року № 4414/19-00-13-02/НОМЕР_2.

Під час перевірки податковим органом зроблено висновок про порушення ФОП абзацу «г» п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 ПК, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту з ПДВ за грудень 2016 року на 55638,00 грн. та завищення суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, за грудень 2016 року на 55638,00 грн.

На підставі вказаних висновків ГУ ДФС 13 липня 2017 року винесено оспорювань податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1.

Виходячи із пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Відповідно до пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК).

Згідно із п. 200.1 ст. 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК передбачено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до абз. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п. 189.9 ст. 189 цього Кодексу).

На підставі аналізу вказаних правових норм слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що у даному випадку для формування податкового кредиту у позивача має бути належне документальне підтвердження відповідних витрат з придбання автомобіля з відображенням їх у бухгалтерському та податковому обліку та подальше його використання в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності.

Відповідачем не оспорюється те, що ФОП здійснює діяльність, яка відповідно до КВЕД відноситься до категорій 49.41 (вантажний автомобільний транспорт) та 52.29 (інша допоміжна діяльність у сфері транспорту) та зареєстрований платником ПДВ.

16 грудня 2016 року ФОП на підставі договору купівлі-продажу автомобіля (в кредит) № КМ 1134 придбав у ТОВ «Кристал Моторс» автомобіль Toyota Camry.

Сума ПДВ в розмірі 55638,00 грн., сплачена при купівлі автомобіля, відповідно до податкової накладної № 291 від 28 грудня 2016 року, була включена до складу податкового кредиту з ПДВ в декларації за грудень 2016 року.

Згідно із наданим до перевірки свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 5 січня 2017 року серії СХО № 900446 власником автомобіля є ОСОБА_3

На підтвердження використання вказаного транспортного засобу у господарській діяльності платника податків позивачем надано копії наказу від 5 січня 2017 року № 05/01-1 «Про порядок використання автомобіля», подорожнього листа службового легкового автомобіля № 1 від 10 січня 2017 року по 31 січня 2017 року.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі Порядку № 1388) транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами, то у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа - підприємець.

Відтак, відсутність передбаченої можливості державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами - підприємцями не може позбавляти їх права на о тримання податкового кредиту за операціями з придбання транспортних засобів за умови дотримання умови його формування, що визначені ПК України.

Окрім того, виходячи із приписів ч. 2 ст. 8 КАС України, апеляційний суд при вирішенні цього спору вважає за необхідне звернути увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 7 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яким було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки, по-перше, відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом України (п. 42 Рішення), та, по-друге, незастосування судами, всупереч національному законодавству, підходу, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення (п. 43 Рішення).

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року у справі № 819/1237/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

ОСОБА_4

Ухвала у повному обсязі складена 16 листопада 2017 року.