Справа № 807/1878/16
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2017 рокум. Ужгород№ 807/1878/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - Симканич Ю.В,

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Усов А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що позивач є військовослужбовцем збройних сил України, офіцерського складу та перебуває на відповідному обліку. 06.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу останньому військового квитка офіцеру запасу Збройних Сили України, взамін військового квитка офіцеру запасу збройних сил НОМЕР_1 .

На вказану заяву відповідачем було надано відповідь, згідно якої позивачу було відмовлено у видачі вказаного військового квитка, так як позивач є офіцером у відставці з 20.02.2012 року згідно Наказу Міністра оборони України №650/ДСК від 10.12.2010 року, а не офіцером у запасі, як зазначив позивач у своїй заяві.

Вказані дії відповідача позивач вважає протиправними, такими, що порушують його законні права та охоронювані законом інтереси, а тому звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд даний адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення даного адміністративного позову заперечив з мотивів викладених у письмових запереченнях, при цьому відповідач пояснив, що діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством, а тому у задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про видачу останньому військового квитка офіцеру запасу Збройних Сили України, взамін військового квитка офіцеру запасу збройних сил НОМЕР_1 .

Відповідно до п.1 «ПОЛОЖЕННЯ про військовий квиток офіцера запасу» встановлено, що Військовий квиток офіцера запасу (далі - військовий квиток) є документом, що визначає належність його власника до офіцерського складу та військового обов`язку.

Відповідно до п.2 вищевказаного положення встановлено, що військові квитки видають районні (міські) військові комісаріати офіцерам Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених відповідно до законів України, Державної спеціальної служби транспорту під час первинної постановки на військовий облік офіцерів запасу Збройних Сил України, а також відповідні органи Служби безпеки України офіцерам Служби безпеки України, Управління державної охорони України, які зараховані у запас Служби безпеки України.

Відповідно до копії послужного списку Позивача та послужної картки ( форма № 9), а також відповідно до наказу начальника головного політичного управління Радянської армії та Військово-морського флоту по особовому складу від 05.01.1990 №4 (а.с .16-20) ОСОБА_1 був звільнений в запас за ст.59 пункт «д» з лав збройних сил СРСР та перебував на військовому обліку у Мукачівському ОМВК як офіцер запасу, що підтверджено відповідними записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_2 , який був виданий 19 лютого 1990 року.

Крім того, 20.02.2012 року Позивач був виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі та відповідно до вимог статті 32 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» переведений у відставку.

Відповідно до Положення про військовий квиток офіцера запасу затвердженого Указом Президента України від 25 травня 1994 року №263/94 , визначено порядок видачі, зберігання та заповнення військових квитків офіцерам запасу, а позивач на даний час є офіцером у відставці.
Власник військового квитка повинен надійно зберігати квиток, стежити за своєчасним і точним внесенням до нього змін і додержувати вимог Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу".

Повторно військовий квиток може бути видано офіцеру запасу за рішенням районного військового комісара (керівника органу Служби безпеки України), який відповідає за стан військового обліку, на підставі особистої заяви офіцера у випадках необхідності заміни квитка, який став непридатним для користування, знищення його під час стихійного лиха, втрати чи викрадення, переміни прізвища, мені та по батькові.
Заміну військового квитка у зв`язку з переміною прізвища, імені та по батькові здійснюють на підставі одержаного офіцером запасу нового паспорта.

Військовий квиток серії НОМЕР_2 , який був виданий 19 лютого 1990 року Позивачу, не був ним втрачений чи викрадений у нього, всі необхідні записи та відмітки у військовому квитку зроблені належним чином.

Відтак, суд приходить до переконливого висновку, що в даному випадку немає жодних правових підстав для видачі ОСОБА_1 військового квитка офіцера запасу Збройних сил України, оскільки на даний момент він є офіцером у відставці, а не офіцером запасу та виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що відповідач в судовому засіданні спростував доводи та пояснення позивача, підтвердив такі належними та допустимими доказами, а отже обґрунтовано прийняв рішення про відмову у видачі позивачу військового квитка офіцеру запасу Збройних Сили України, взамін військового квитка офіцеру запасу збройних сил НОМЕР_1 .

Отже, в даному випадку підстав для визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення відповідних дій ІНФОРМАЦІЯ_1 немає, а позов не підлягає задоволенню.

У відповідності до норм ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 9, 19,71, 72, 86 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяМ.М. Луцович