Справа № 642/4350/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 р. Справа № 642/4350/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Пянової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 29.09.2017р. по справі № 642/4350/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Харківського обласного військового комісаріату

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1В.), звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач 1, ГУ ПФУ в Харківській області), Харківського обласного військового комісаріату (далі - відповідач 2, Харківський ОВК), в якому просив:

1. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), який зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, право на призначення та отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до якого включені: щомісячна додаткова грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, та одноразова грошова допомога при звільненні.

2. Визнати неправомірними дії (бездіяльність) Харківського обласного військового комісаріату щодо не внесення у довідку про додаткові види грошового забезпечення, виданої ОСОБА_1, від 16.11.2015 р. №559/ВФЗ відомості про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби.

3. Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині відмови ОСОБА_1 в перерахуванні розміру призначеної пенсії з 14.11.2015 р. з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах, зазначених у довідці Харківського обласного військового комісаріату від 10.07.2017 р. №270/ВФЗ.

4. Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію з 14.11.2015 р. в розмірі, який обчислений із грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатити пенсію у зазначеному розмірі, розпочинаючи з 14.11.2015 р.

5. Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області подати суду протягом пятнадцяти днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 267 КАС України.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.09.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою залишити без розгляду позовні вимоги за період з 14.11.2015 року по 28.02.2017 року, а в іншій частині - в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що позивач з 01.08.1990 р. по 13.11.2015 р. проходив військову службу в Збройних силах України на посаді начальника центру автоматизованих засобів управління Харківського ОВК оперативного командування Схід Сухопутних військ Збройних Сил України та звільнений з військової служби у запас наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) № 583 від 28 вересня 2015 року, відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов'язок і військову службу, з урахуванням вимог ч. 8 цієї ж статті, за пунктом б (за станом здоров'я).

З 13 листопада 2015 року позивача виключено із списків особового складу Харківського ОВК наказом № 328 від 13.11.2015 року.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач посилається на те, що під час проходження військової служби він отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне страхування, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні, що підтверджується довідкою, наданою Харківським ОВК від 10.07.2017 р. №270/ВФЗ.

Документи для призначення пенсії позивачу оформляв Харківський ОВК, але при підготовці відповідних документів та поданні їх до ГУ ПФУ в Харківській області, Харківський ОВК не зазначив в довідці про додаткові види грошового забезпечення від 16.11.2015 р. №559/ВФЗ відомості щодо розрахунку грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію та одноразову допомогу в разі звільнення з військової служби, з якого мала розраховуватися пенсія.

ГУ ПФУ в Харківській області призначило пенсію позивачу за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб на підставі оформленої довідки Харківським ОВК від 16.11.2015 р. №559/ВФЗ та поданої до ГУ ПФУ в Харківській області без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Позивач звернувся до Харківського ОВК із заявою про надання нової довідки про додаткові види грошового забезпечення із зазначенням відомостей про складові додаткових видів грошового забезпечення, які позивач отримував під час проходження військової служби, а саме: щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Харківським ОВК було надано нову довідку про додаткові види грошового забезпечення від 10.07.2017 р. №270/ВФЗ, в якій зазначені відомості про складові грошового забезпечення, які позивач отримував під час проходження військової служби, а саме: щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні.

Після отримання нової довідки позивач звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою від 19.07.2017 р. про перерахунок та виплату пенсії з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, розмір яких зазначений у довідці Харківського ОВК від 10.07.2017 р. №270/ВФЗ, з 14.11.2015 р. До зазначеної заяви додано оригінал довідки Харківського ОВК від 10.07.2017 р. №270/ВФЗ. Зазначену довідку ГУ ПФУ в Харківській області отримало.

31.07.2017 р., під час прийому у ГУ ПФУ в Харківській області, позивач дізнався, що розмір його пенсії не перерахований, про що зазначено у листі ГУ ПФУ в Харківській області від 31.07.2017 р. № 1412/Г-14.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч. 1 статті 43 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 41 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року „Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною першою статті 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 7 листопада 2007 року Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців.

Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячних та одноразових, додаток № 25 до Постанови №1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої пов'язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений статтею 9-1 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей також гарантовано право військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на щорічну основну відпустку із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (частина перша статті 10-1 цього Закону).

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям зазначеної допомоги визначені Постановою №1294 та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам. Так, розмір грошової допомоги на оздоровлення визначається, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою на день вибуття в щорічну основну відпустку (підпункт 3 пункту 5 Постанови № 1294, підпункт 30.4 пункту 30 розділу ХХХ Інструкції).

Зазначеними нормативними актами також регламентовано умови та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань установлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (підпункт 3 пункту 5 постанови №1294, підпункти 33.1, 33.3 пункту 33 розділу ХХХІІІ Інструкції).

Отже, зазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

З огляду на вищезазначені норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 10.03.2015 року №21-70а15.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2015 від 13.05.2015 р., відповідно до якого в положеннях першого речення частини третьої статті 63 Закону перелік нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, який включає надбавки, доплати, підвищення, є вичерпним, оскільки вказане рішення Конституційного Суду стосується порядку перерахунку пенсій в зв'язку з встановленням Кабінетом Міністрів України нової щомісячної додаткової грошової винагороди, а не видів грошового забезпечення, з яких має бути визначений розмір пенсії.

Щодо включення до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія, сум індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, колегія суддів зауважує на таке.

Одноразова грошова допомога при звільненні передбачена статтею 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року № 1282-XII Про індексацію грошових доходів населення, згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ст. 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Тобто, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності.

В свою чергу, відповідно до частини третьої статті 43 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 р. № 1170 Про затвердження переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування одноразова грошова допомога при звільненні та індексація виплачується за рахунок коштів роботодавця, а також на зазначені виплати не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Матеріалами справи підтверджено, що в довідці від 10.07.2017 р. № 270ВФЗ, виданій Харківським обласним військовим комісаріатом ОСОБА_1, чітко зазначено, що з сум індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні страхові внески згідно діючого законодавства на загальнообовязкове державне соціальне страхування не сплачувались.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів зазначає, що сума індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні в даному випадку не відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія, оскільки з них не сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах, зазначених у довідці від 10.07.2017 р. № 270ВФЗ.

Також, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), який зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, права на призначення та отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до якого включені: щомісячна додаткова грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація, та одноразова грошова допомога при звільненні.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Згідно з ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

З огляду на вищезазначені норми законодавства, судом адміністративної юрисдикції не розглядаються позовні вимоги про визнання за позивачем певного права, а тому постановою адміністративного суду, прийнятою за результатами розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, не може бути визнано за позивачем право на призначення та отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення, до якого включені: щомісячна додаткова грошова винагорода, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні.

Таким чином, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Окрім того, колегія суддів не погоджується з висновками суду про задоволення частини позовних вимог, зважаючи на порушення норм процесуального права.

Так, відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Враховуючи дату звернення позивача до суду (31.08.2017 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту лише з 01.03.2017 року.

Згідно з ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається. Належних доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про визнання неправомірними дії (бездіяльність) Харківського обласного військового комісаріату щодо не внесення у довідку про додаткові види грошового забезпечення, виданої ОСОБА_1, від 16.11.2015 р. №559/ВФЗ відомості про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби та про перерахунок та виплату пенсії за період з 14.11.2015 року по 28.02.2017 року включно, що зумовлює залишення таких позовних вимог без розгляду, а не розгляду по суті.

Щодо здійснення судового контролю за виконанням судового рішення колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п.4 ч.1 ст.163 КАС України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 06.09.1978 року по справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Згідно з ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Відповідно до приписів ст. 7 та ст. 8 КАС України Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У справі "Серков проти України" Європейський суд з прав людини наголошує про застосування підходу, який був би сприятливішим для заявника.

З огляду на вищезазначені норми законодавства, практику Європейського суду з прав людини та той факт, що позивач звертається до суду за захистом своїх прав, порушення яких встановлені в ході розгляду судових справ, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зобов'язання відповідача 1 подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною першою ст. 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 94, 99, 100, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 29.09.2017р. по справі № 642/4350/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині відмови ОСОБА_1 в перерахуванні розміру призначеної пенсії з 01.03.2017 р. з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірах, зазначених у довідці Харківського обласного військового комісаріату від 10.07.2017 р. №270/ВФЗ.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2017 р. в розмірі, який обчислений із грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, та виплатити пенсію у зазначеному розмірі, починаючи з 01.03.2017 р.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Харківського обласного військового комісаріату про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії в частині визнання неправомірними дії (бездіяльність) Харківського обласного військового комісаріату щодо не внесення у довідку про додаткові види грошового забезпечення, виданої ОСОБА_1, від 16.11.2015 р. №559/ВФЗ відомості про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби та в частині перерахунку та виплати пенсії за період з 14.11.2015 року по 28.02.2017 року включно - залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області подати суду протягом п'ятнадцяти днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 267 КАС України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4