Справа № 804/16486/15
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасоване, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій позивача з ПП «Інтеграл Плюс», ТОВ «Нова-Плюс», ТОВ «Елемент Ойл», ТОВ «Трансбуд-КР», ТОВ «Ариста КР», ТОВ «Промлига» та ТОВ «ДМС-Трейд» викладені у акті від 01.07.2015 р. за №6/28-01-51-03/00191307 (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржене рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та не дослідження всіх обставин справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про безпідставне неврахування судом першої інстанції висновків відповідача викладених в акті перевірки щодо нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами. Звертає увагу на ненадання під час перевірки належних чином оформлених сертифікатів якості, журналу видачі довіреностей, документального підтвердження руху ТМЦ.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача яка заперечувала щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог законодавства при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість по здійсненим фінансово-господарським операціям з наступними підприємствами-постачальниками: ТОВ «Промліга» за липень 2014 року, ПП «Інтеграл Плюс» за жовтень 2014 року, ТОВ «Гранд-Д» за жовтень 2014 року, ТОВ «Еквікес» за жовтень 2014 року, ТОВ «Ариста КР» за грудень 2014 року, ТОВ «Спецімідж» за грудень 2014 року, ТОВ «ВО «Укрспецкомплект» за грудень 2014 року, ТОВ «ДМС-Трейд» за грудень 2014 року, ТОВ «Трансбуд-КР» за грудень 2014 року, ТОВ «Елемент Ойл» за січень 2015 року.

Висновок податкового органу про безтоварність укладення вище наведених угод ґрунтується на інформації щодо формування податкового кредиту саме контрагентами позивача за рахунок інших контрагентів по ланцюгу постачання, в перевіряемому періоді, в тому числі відповідно до отриманої податкової інформації.

За результатами адміністративного оскарження вищевказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України (далі – ПК України) податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового періоду), визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів/послуг, до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв’язку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів/послуг, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у межах своєї господарської діяльності у письмовій формі уклав договори поставки товару:

з ПП «Інтеграл Плюс» (постачальник) від 10.01.2014 року № 20 та специфікацію до нього №5 від 07.10.2014 року на поставку товару: композиції полімерної ПК-5 на суму 4423409,71 грн.;

ТОВ «Елемент Ойл» (постачальник) від 25.12.2014 року № 1454 та специфікацію до нього №1 від 25.12.2014 року на поставку товару: дизельного пального підвищеної якості на суму 13241880,00 грн. (з ПДВ);

ТОВ «Трансбуд-КР» (постачальник) від 13.01.2014 року № 39 та специфікацію до нього №2 від 16.10.2014 року на поставку товару: вапняк гранітний на суму 1018063,50 грн. (з ПДВ);

ТОВ «Ариста КР» » (постачальник) від 07.03.2014 року № 480 та специфікацію до нього №4 від 03.10.2014 року на поставку товару: накладка, підкладка, клема, ізоляція, шайба тощо) на суму 801014,10 грн. (з ПДВ);

ТОВ «Промліга» (постачальник) від 29.01.2014 року № 168 та специфікацію до нього №3 від 15.04.2014 року на поставку товару: (термостат, кнопка, зворотній клапан, вимикач регулятора, циліндр, клапан тощо) на суму 101908,80 грн. (з ПДВ);

ТОВ «ДМС-Трейд» (постачальник) від 26.12.2014 року №1461 та специфікацію до нього №1 від 26.12.2014 року на поставку товару: (мастило И-40) на суму 385560 грн. (з ПДВ);

За умовами вказаних договорів постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, що належить йому на праві власності, а покупець - прийняти та оплатити товар на умовах договору.

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини поставки товару, а саме щодо правовідносин з:

ТОВ «Нова-Плюс» - видатковими накладними №РН-0000101 від 08.10.2014р., №РН-0000102 від 08.10.2014р., №РН-0000103 від 13.10.2014р., №РН-0000104 від 13.10.2014р., №РН-0000105 від 13.10.2014р., №РН-0000106 від 14.10.2014р., товарно-транспортними накладними (т.1 а.с.134-137), платіжними дорученнями (т.1 а.с. 152 – 157), паспортами якості;

ТОВ «Елемент Ойл» - видатковими накладними №РН-0000006 від 06.01.2015р., №РН-0000007 від 06.01.2015р., №РН-0000060 від 27.01.2015р., товарно-транспортною накладною від 27.01.2015 року, платіжними дорученнями (т.1 а.с. 182 – 184), паспортом продукції, декларацією про відповідність від 19.11.2014 року, сертифікатом відповідності;

ТОВ «Трансбуд-КР» видатковою накладною № 31 від 29.12.2014 року; товарно-транспортною накладною (т.1 а.с.191); платіжним дорученням (т.1 а.с. 201), паспортами радіаційної якості сировини і будівельного матеріалу від 12.06.2014 року;

ТОВ «Ариста КР» видатковими накладними №60 від 08.12.2014 р., №61 від 15.12.2014 р., №62 від 19.12.2014 р., №63 від 19.12.2014 р., №64 від 24.12.2014 р., №65 від 29.12.2014 р., товарно-транспортними накладними (т. 1 а.с.218-223), платіжними дорученнями (т.1 а.с. 236-241);

ТОВ «Промліга» видатковими накладними №249 від 03.07.2014 р., №250 від 03.07.2014 р., товарно-транспортними накладними (т.2 а.с.2-4), платіжними дорученнями (т.2 а.с. 22 – 23), також придбаний товар супроводжувався паспортом сертифікатами якості та комплектності виробів від 07.11.2012 р., від 20.11.2012 р., від 10.09.2013 р., від 16.05.2013 р., від 22.06.2014 р., від 14.07.2014 р., від 14.10.2014 р., від 07.10.2014 р., від 21.11.2013 р.;

ТОВ «ДМС-Трейд» видатковою накладною №436 від 26.12.2014 року, товарно-транспортною накладною від 26.12.2014 року); платіжним дорученням (т.2 а.с. 34).

ПП «Інтеграл Плюс» виписано податкову накладну № 1 від 22.10.2014 року (т.1 а.с. 108);

ТОВ «Нова-Плюс» виписано податкові накладні (т.1 а.с.145 - 150);

ТОВ «Елемент Ойл» виписано податкові накладні (т.1 а.с. 178 - 180);

ТОВ «Трансбуд-КР» виписано податкову накладну (т.1 а.с. 199);

ТОВ «Ариста КР» виписано податкові накладні (т.1 а.с. 229 - 234);

ТОВ «Промліга» виписано податкові накладні (т.2 а.с. 19 - 20);

ТОВ «ДМС-Трейд» виписано податкову накладну № 52 від 26.12.2014 року.

Крім того, як вбачається з акта перевірки, відповідачем не спростовується, що на час здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами, вони були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та ПП «Інтеграл Плюс», ТОВ «Нова-Плюс», ТОВ «Елемент Ойл», ТОВ «Трансбуд-КР», ТОВ «Ариста КР», ТОВ «Промлига» та ТОВ «ДМС-Трейд» за наслідками яких сформовано спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару, транспортування товару від продавця до покупця, оприбуткування товару покупцем, оплату його вартості, використання у власній господарській діяльності.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом з обставинами діяльності контрагентів, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань… Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Висновки відповідача щодо нереальності господарської операції між позивачем та зазначеними контрагентами, які мотивовані відсутністю таких документів як сертифікати якості на товар та журналу видачі довіреностей є безпідставними, оскільки зазначені документи в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинними документами, тому їх відсутність не може свідчити про нереальність господарської операції.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що товарно-транспортна накладна та подорожній лист, залізнична накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з купівлі-продажу товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов’язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 17 листопада 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко