Справа № 816/766/17
Суддя: Харченко В. Ф.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 816/766/17
Провадження № 2-а/547/22/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про закриття провадження у справі)

15 листопада 2017 року смт Семенівка Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання Н.П.Козулі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ТОВ "Юнігрей-Агро" до Державного реєстратора Заїчинської сільської ради ОСОБА_1, треті особи СФГ "Дослідне", ОСОБА_2, Відділ Держгеокадастру у Семенівському районі Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

До Семенівського районного суду Полтавської області надійшла вказана справа від Полтавського окружного адміністративного суду Полтавської області для розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотаннями про закриття провадження у справі через те, що спір не є публічно-правовим, та повернення сплаченого позивачем судового збору 1600 грн, у звязку із необхідністю розгляду відповідного спору у порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи зазначене клопотання представника позивача суд встановив таке.

Позивач у порядку адміністративного судочинства оспорює рішення відповідача від 08.02.2017 про реєстрацію права оренди земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2, за СФГ "Дослідне", як орендарем. У позові вказано, що спірне рішення прийнято, а право оренди зареєстроване протягом строку дії договору оренди землі, який раніше укладено між позивачем та ОСОБА_2. Подвійною державною реєстрацією права оренди спричинено конфлікт інтересів між юридичними особами (ТОВ "Юнігрейн-Агро" і СФГ "Дослідне"), звужено зміст та обсяг існуючих законних прав ТОВ "Юнігрейн-Агро" як орендаря земельної ділянки ОСОБА_2. Право оренди передано одночасно двом юридичним особам. Для відновлення прав позивача спірне рішення і запис про право оренди повинні бути скасовані як незаконні.

Для вирішення питання за правилами якого судочинства слід розглядати певний спір, і чи володіє він ознаками справи адміністративної юрисдикції, яка повинна розглядатися за правилами, передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України, слід виходити із суб'єктного складу та предмету заявленого позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справі адміністративної юрисдикції вимога адміністративного позову повинна ґрунтуватися на публічно-правових відносинах позивача із відповідачем. До адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення «встановлений законом»поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судові палати у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України у постанові від 16 грудня 2015 року № 6-2510цс15, зокрема, постановили, що спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Верховний Суд України у постановах від 14.06.2016 № 21-41а16 (колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України), від 11.04.2017 у справі №808/2298/15, "орієнтує" суди на з'ясування так званих первинних підстав спору з огляду на доводи позивача.

До позову додано договір оренди землі, яким, як вважає позивач, підтверджено його право оренди земельної ділянки ОСОБА_4, (спадкоємцем якої є ОСОБА_5) під час вчинення державним реєстратором спірного запису про реєстрацію права оренди за СФГ "Дослідне", як "новим" орендарем, тощо.

Наголошено на звуженні змісту та обсягу прав позивача як орендаря.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку, яке виникло на підставі правочину, котрий уклали треті особи. Отже відповідач прийняв спірне рішення на підставі договору оренди землі, який уклали треті особи.

Отже, звернення до суду обумовлено виключно тим, що позивач прагне захисту свого права оренди землі, яке виникло на земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_5.

Відповідач вчиняв дії в інтересах третіх осіб.

Таким чином, позивач ставить перед судом питання про вирішення спору щодо права користування ним земельною ділянкою.

Оскільки реєстрація є похідною від права, то, якщо особа оскаржує реєстрацію за іншою особою, вона завжди не визнає право (наступний договір оренди землі).

Для визначення юрисдикції спору важлива кінцева мета, яку переслідує позивач, а не підстави порушення права.

Спір про право користування земельною ділянкою не є публічно-правовим, а тому не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такий висновок суду не узгоджується з висновком Верховного Суду України, що міститься у постанові від 15 листопада 2016 року (№825/1287/15-а). Водночас, висновок суду узгоджується з іншим висновком Верховного Суду України, який викладено у постанові від 14 червня 2016 року (№826/4858/15).

Обґрунтування висновку суду є доповненням обґрунтування висновку Верховного Суду України від 14 червня 2016 року щодо підсудності справ за позовами до реєстраторів, які вчиняють реєстраційні дії на підставі цивільних правочинів.

Разом з тим, суд зазначає, що постанова Верховного Суду України від 14 червня 2016 року приймалась на спільному засіданні колегії суддів трьох судових палат, а постанова від 15 листопада того ж року колегією суддів лише однієї палати.

У даному випадку суд не відступив від правової позиції Верховного Суду України від 14 червня 2016 року, а погодився з нею, доповнивши її додатковим обґрунтуванням.

Колегія суддів Верховного Суду України, яка приймала постанову від 15 листопада 2016 року, відступила від правової позиції цього ж суду, однак не пояснила причин цього.

У складеному Верховним Судом України "Аналізі практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України" вказано, що якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача.

Відтак належним способом захисту можливо порушених прав позивача щодо оренди землі є визнання недійсними відповідного договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди, здійсненого на їх підставі.

Отже, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, оскільки її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Платіжним дорученням від 16.05.2017 № 4199 позивач сплатив судовий збір 1600,00 грн із позовної заяви. Кошти зараховано в дохід бюджету (а.с. 3).

Відповідно до п.п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" плачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Отже вимоги заяви є законними і обґрунтованими, судовий збір слід повернути платнику.

Ураховуючи зазначене, керуючись ст.ст. 1-6, 17, 107, 109, 160, 165, 184-186, 254 КАС України, ст.ст. 1, 2, 12 ГПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задоволити повністю.

Закрити провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства розяснивши, що заява (відповідні вимоги) підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Юнігрейн-Агро" (Полтавська область Семенівський район с. Бакумівка, вул. Центральна, 17, ) судовий збір 1600,00 грн, сплачений платіжним дорученням від 16.05.2017 № 4199.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Семенівський районний суд Полтавської області протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а для особи, яка не брала участі у судовому засіданні під час її проголошення з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Суддя В.Ф.Харченко