Справа № 813/2155/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

16 листопада 2017 року Справа № 813/2155/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Редкевич О.Р.

представник позивача Мицак А.В.,

представник відповідача Петришин В.М.,

розглянув у судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 про стягнення заборгованості у розмірі 66368,24 грн.

Через канцелярію суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення з даним позовом до суду. В обґрунтування такого зазначено, що для звернення із даним позовом встановлений 6 місячний строк, визначений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, котрий рахується у випадку не сплати з 16 квітня року наступного за роком, коли мало місце порушення нормативу відповідного року.

Представник позивача заперечила проти залишення позову без розгляду вказавши, що такий подано у строк, визначений процесуальним законом.

Представник відповідача вказане клопотання підтримав, просив суд позовну заяву залишити без розгляду.

При вирішенні клопотання, суд керувався наступним.

Частиною 1 ст. 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 цього Кодексу за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Водночас за змістом ст. 20 Закону України від 21.03.1991 року № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі по тексту - Закон №875-ХІІ) адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачуються (нараховуються, застосовуються) підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону.

Отже, саме з 16 квітня відповідного року у контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку. При цьому на дані правовідносини поширюється строк звернення до суду, встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частина 4 ст. 20 Закону №875-ХІІ, за змістом якої до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки в останній нормі визначено строки застосування адміністративно-господарських санкцій, а не їх стягнення.

Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду із даним позовом 15.06.2017 року з вимогою про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення, що мали місце у 2015 році, термін стягнення котрих виник у Фонду 16 квітня 2016 року, позивач пропустив строк звернення, встановлений ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 21 лютого 2011 року справа №21-9а11 та з викладеною Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 13 листопада 2014 року по даній справі.

Покликання представника позивача на те, що факт не виконання відповідачем вимог ст. ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" виявлено саме під час проведення перевірки та зафіксовано в акті перевірки від 13.04.2017 року, а тому саме з цієї дати у позивача виникало право на звернення до суду з позовом, спростовується, як уже зазначено вище, а саме нормами ст. 20 Закону №875-ХІІ, відповідно до якої адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачуються (нараховуються, застосовуються) підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону.

А отже саме із 16 квітня відповідного року у контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку.

Суд керуючись ч. 2 ст. 8 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду за своєю суттю не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і шляхом встановлення строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 1-9/2011 від 13 грудня 2011 р. № 17-рп/2011, надаючи оцінку конституційності скорочення строків на звернення до суду, серед іншого зазначено, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою, а тому у процесуальних кодексах лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено. Наведені зміни не унеможливлюють ефективного розгляду судових справ, тому не суперечать Конституції України.

З наведеної правової позиції Конституційного Суду України слідує, що наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Суддя вважає за необхідне зазначити про те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 155, 158-160, 165, 167 КАС України, -

у х в а л и в :

1. Клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку із пропущенням строку звернення до адміністративного суду - задовольнити.

2. Позовну заяву Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 про стягнення заборгованості, - залишити без розгляду.

3. Повернути Львівському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп., сплачений згідно платіжного доручення №67 від 09.06.2017 року.

Ухвалу може бути оскаржено протягом 5 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд, згідно ст. 186 КАС України. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з ч. 3 ст. 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано, згідно ст. 254 КАС України. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 17.11.2017 року.