Справа № 336/4677/17(2-а/336/445/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"15" листопада 2017 р. справа № 336/4677/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року у справі №336/4677/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку пенсії позивачу у зв'язку із підвищенням прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність;

- зобов'язати відповідача провести позивачу перерахунок пенсії за віком із підвищенням її до розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність та провести відповідні виплати, починаючи з 19.01.2017 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року позов задоволено частково:

- визнано відмову відповідача від 28.07.2017 року за № 264/С-1 здійснити перерахунок та підвищити розмір пенсії позивачу до рівня діючого прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України - протиправною;

- зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплатити різницю між прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, та виплаченою позивачу пенсії за період з 19 січня 2017 року по день винесення рішення у справі.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постанова мотивована тим, що дії відповідача по виплаті пенсії позивачу в розмірі, який є нижчим ніж встановлено законом, є неправомірними.

В частині відмови у задоволенні позову постанова мотивована тим, що позовна вимога про зобов'язання відповідача надалі проводити виплати відповідно до ст.46 Конституції України та ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є передчасною і не може бути предметом розгляду у суді, оскільки направлена на майбутнє.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач, зокрема, зазначив, що згідно ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Загальний стаж позивача становить 29 років 03 місяці 26 днів. Таким чином, у позивача недостатньо страхового стажу для призначення пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, у зв'язку з чим позивач має право на призначення пенсії пропорційно наявному страховому стажу.

Пунктом 2 постанови КМУ від 26.03.2008 року №265 "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім інвалідів І та II груп (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 1074 грн., таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Таким чином, пенсія позивачу призначена та виплачується відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Такого ж висновку дійшов Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, постановляючи рішення від 04.07.2017 року по справі №336/364/17, від 25.07.2017 року по справі №336/465/17 та від 13.07.2017 року по справі №336/1603/17 про відмову у задоволенні адміністративного позову позивача.

На письмове звернення позивача у липні 2017 року відповідачем у встановлені Законом строки надано відповідь №264/01 від 28.07.2017р.

Згідно фактичних обставин, позивач із заявою про перерахунок йому пенсії за віком до відповідача не звертався, тому й рішення з цього приводу не приймалося. Листом від 28 липня 2017 року відповідачем надано роз'яснення щодо поновлення пенсії за віком.

Звернення до суду за захистом своїх прав само по собі не є підставою для виникнення прав та обов'язків у пенсійній сфері. Для цього необхідне волевиявлення особи, яка звертається до Пенсійного фонду. За відсутністю згоди особи на призначення пенсії, відсутні підстави для виникнення правочину. Крім того, повноваження УПФ по розгляду заяв пенсіонерів визначені в вищезазначеному Порядку.

Заява до Пенсійного фонду подається із дотриманням загальних правил діловодства, які встановлені для підприємств, установ та організацій. Відсутність належного документа, який підтверджує звернення особи до управління Пенсійного фонду, не дає можливості останньому розглянути цю заяву відповідно до діючого законодавства. Правова позиція відповідача підтримана ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2016 року у справі №К/800/12888/16.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з 30.11.2012 року перебуває на обліку у відповідача. Позивач отримує пенсію за віком у розмірі 949 грн.

19.07.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив: перерахувати пенсію у зв'язку із підвищенням прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність; надати роздруківку (розпорядження про призначення пенсії, зазначивши детальний розрахунок заробітку і періодів, які враховуються для нарахування пенсії з усіма розрахованими та наявними у пенсійній справі коефіцієнтами); надати довідку про розмір не отриманої пенсії за період з 01.01.2016 по 01.07.2017 року.

Листом від 28.07.2017 року № 264/С-1 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії. Відмова мотивована тим, що загальний стаж роботи позивача складає 29 років 3 місяці 26 днів, тобто менше ніж встановлено в Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і підстави для здійснення доплати за понаднор мативний стаж відсутні.

Враховуючи внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року №265, доплата до прожиткового мінімуму (1312 грн.) буде здійснюватися лише особам, за наявності 35 років страхового стажу. При неповному стажі розмір пенсії з 01.09.2015 року не зміниться і складатиме 949,00 грн. Відповідно до п. 3 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Оскільки пенсія позивача призначена з урахуванням лише 29 років страхового стажу, то мінімальна пенсія визначена пропорційно страховому стажу. Пенсію розраховано вірно у відповідності до вимог чинного законодавства та перегляду не підлягає.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання відмови відповідача від 28.07.2017 року № 264/С-1 протиправною та зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплатити різницю між прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, та виплаченою позивачу пенсії за період з 19 січня 2017 року по день винесення рішення у справі, оскільки:

- розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2017 року становить 1247 гривні (ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік");

- згідно з ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом;

- відповідно до абз.1 п.7-2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 27 цього Закону зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію. Проте, за висновком суду, розмір пенсії за віком не може бути меншим, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений законом;

- Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 18.07.2006 року по справі "Проніна проти України" та від 12.07.2016 року по справі "Петриченко проти України" констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цих справах заявники звертались до національних судів з вимогою вирішити їх спори щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявники посилались, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що їх пенсії не повинні бути нижчими за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позови з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Суду національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п.1 ст. 6 Конвенції;

- розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не є стабільним і встановлюється щорічно бюджетним законодавством, а виплата пенсії не підлягає обмеженню строком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог на підставі наступного.

Частиною 3 ст.46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Верховний Суд України в постанові Пленуму "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01 листопада 1996 року зазначив, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Частинами 1, 2, 3 ст.8 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з положеннями статей 1, 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм; встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Статтею 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Частиною 2 ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2017 року становить 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Відповідач здійснював нарахування та виплату позивачу пенсії за віком в 2017 році в сумі 949 грн., тобто менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік".

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 липня 2006 року по справі "Проніна проти України" констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цій справі заявниця зверталась до національних судів з вимогою вирішити її спір щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявниця посилалась, зокрема, на положення ст.46 Конституції України, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Європейського суду з прав людини, національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов'язок позивача звертатися до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у разі порушення відповідачем конституційного права позивача на отримання пенсії за віком у розмірі, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Позивач 19.07.2017 року звертався до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, на що отримав відмову.

Відповідно до п.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Таким чином, посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року №265 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки цим нормативно-правовим актом нижчої юридичної сили не забезпечено виконання права позивача на отримання пенсії за віком у розмірі, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік".

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач, здійснюючи нарахуванням та виплату позивачу пенсії за віком у розмірі, меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року у справі №336/4677/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко