Справа № 567/1079/17
Суддя: Панчук М.В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/1079/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Панчук М.В.

секретар - Самолюк А.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі Рівненської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 2 Острозького відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Рівненській області, про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень,

встановив:

в Острозький районний суд звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до поліцейського СРПП №2 Острозького ВП ГУНП України в Рівненській області ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ГУНП в Рівненській області, про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР №127334 від 18.09.2017р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Вказує, що зазначені у оскаржуваній постанові обставини не відповідають дійсності, розгляд справи носив формальних характер, а переконання про винуватість позивача працівником поліції була висловлена наперед з огляду на наступне. 18.09.2017р. відповідачем щодо позивача було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП. Зазначає, що насправді він не керував транспортним засобом ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1, о 21 год. 10 хв. в м.Острог по просп.Незалежності, останні не були зафіксовані в автоматичному режимі, він оспорював факт порушення та накладення на нього адміністративного стягнення, однак поліцейський не складав протокол про адміністративне правопорушення, обмежившись складанням постанови на місці вчинення правопорушення. Вказуючи, що суть адміністративного правопорушення викладена у оскаржуваній постанові не відповідає ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 у відкритому судовому засідання пояснив, що 18.09.2017р. близько 21 год. він їхав автомобілем, однак не за кермом, а сидів на задньому сидінні автомобіля за спиною водія, а керував останнім ОСОБА_4, інших осіб у автомобілі не було. Він сам особисто не слідкував чи ввімкнене світло фар у автомобілі, памятає, що були ввімкнені фанарі на стовпах по краю дороги та йому було видно, тому не звернув уваги чи світили фари. Потім звернув увагу, що ззаду за його автомобілем їхав з включеними проблисковими маячками поліцейський автомобіль, однак йому не було відомо чому останній і куди їхав. Після зупинки їхнього автомобіля, працівники поліції його звинуватили у вчиненні адміністративного правопорушення та відвезли для огляду на стан спяніння як водія. В подальшому вказав, що у автомобілі їхали троє осіб, окрім нього та ОСОБА_4, також їхав ОСОБА_5, а вимогу про предявлення посвідчення водія до нього відповідач не ставив.

Представник позивача у відкритому судовому засіданні вказав, що до постанови не додано будь-яких доказів, на підставі яких остання постановлена, у звязку з чим, не зрозуміло на підставі чого відповідач зробив висновки про вчинення позивачем правопорушень. Окрім того, вказуючи у постанові відповідачем про порушення позивачем п.2.1 та 19.1 ПДР, не зазначено яких саме підпунктів було порушено, адже п.2.1 має чотири підпункти, а 19.1 має шість підпунктів, з чого випливає висновок, що звинувачення позивача про вчинення інкримінованих правопорушень є неконкретним. Разом з тим, порушення, які вказані у оскаржуваній постанові не відповідають диспозиції статей КУпАП, які ставляться в обвинувачення позивачу, зокрема, у постанові вказано про світлові прилади, однак у КУпАП термін «світлові» відсутній, разом з тим, у постанові вказано про свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, при тому, що КУпАП використовує термін «реєстраційний документ на транспортний засіб». При розгляді справи не розяснено прав та не встановлено обставин, що можуть обтяжувати чи помякшувати правопорушення, вчинення якого ставиться в провину. З таких підстав дана постанова також підлягає скасуванню. Окрім того, пояснив, що працівники поліції після зупинки ВАЗ, були не впевнені хто керував даним транспортним засобом, а тому обох осіб відправили на огляд на стан спяніння.

Відповідач у відкритому судовому засіданні вказав, що 18.09.2017р. близько 21 год. він перебував у наряді в м.Острог по проспекту Незалежності, напроти відділу поліції та побачив, що рухається автомобіль з центру м.Острог в сторону м.Рівне без увімкненого світла фар в темну пору доби. У звязку з чим, відповідачем було прийнято рішення про зупинку даного автомобіля та вказав на зупинку дисковим жезлом, однак таку вимогу водій автомобіля не виконав та не зупинився. Після чого, ним було прийнято рішення про переслідування такого автомобіля. Переслідуваний автомобіль зупинився біля с.Прогрес на автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів та коли відповідач підійшов до автомобіля, то за кермом сидів ОСОБА_1, а поряд з ним на передньому пасажирському сидінні сидів ОСОБА_5 Зазначеної позивачем особи по прізвищу «Лисюк» в автомобілі не було. Позивач був з явними ознаками алкогольного спяніння, у звязку з чим, було запропоновано пройти огляд на стан спяніння. Після чого, ОСОБА_1 із ОСОБА_5 було доставлено в Острозьку ОПЛ для проведення огляду на стан спяніння. Після зазначених подій, у відділі поліції складено оскаржувану постанову із іншими адміністративними матеріалами. На уточнюючі запитання, додатково пояснив, що у наряді було дві групи: відповідач був у групі із ОСОБА_6 Вказує, що під час зупинки дисковим жезлом транспортного засобу ВАЗ, він побачив, що за кермом був ОСОБА_1 Під час переслідування автомобіль ВАЗ перебував постійно в полі зору відповідача і в м.Острозі, і поза межами м.Острога. На вимогу предявити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 не надав таких документів, не хотів виходити з автомобіля та вийшов після того, як приїхала ще друга група з наряду, із старшим наряду ОСОБА_7 Під час розгляду справи відносно ОСОБА_1 встановлено особу, зачитано права, розяснювались підстави, які помякшують та обтяжують покарання, однак, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння і не надав будь-якої інформації, не заявляв ніяких клопотань. Відеофіксації не було, так як поліцейські не забезпечені останньою. Постанову відповідач виніс на підставі того, що сам побачив вчинені ОСОБА_1 порушення, пояснень у свідків не відбирав. ОСОБА_1 відмовився від отримання копії постанови, тому останню було направлено по пошті, свідків відмови від отримання постанови не було. Особу ОСОБА_1 встановлено ще до направлення на медичне обстеження на стан спяніння, за допомогою бази даних із службового планшету.

Залучена у справі третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ГУНП в Рівненській області явку представника у судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином, причин неявки суду не повідомило, заперечень по суті спору не надало.

Свідок ст.с-нт поліції ОСОБА_6 у відкритому судовому засіданні показав, що 18.09.2017р. близько 21 год. він з ОСОБА_3 знаходився на чергуванні біля відділу поліції. Побачили, що їде автомобіль без світла. ОСОБА_3 почав його зупиняти, однак той не зупинився. За кермом даного автомобіля був позивач, а збоку сидів ОСОБА_5, якого він знав особисто, інших осіб у автомобілі не було. Після чого, вони з відповідачем сіли у службовий автомобіль, який був поряд та поїхали за ними. На увімкнену сирену автомобіль ВАЗ не реагував, а їхав далі. Лише після вказівки про зупинку через гучномовець, той зупинився приблизно на середині між заправкою у м.Острог і с.Прогрес, після чого, вони відразу підійшли до даного автомобіля і ОСОБА_3 запропонував пройти огляд на стан спяніння за допомогою спеціального приладу алкотестер «Драгер», після відмови у проходженні якого, ОСОБА_1 було доставлено у медичний заклад для огляду на стан спяніння. Після чого, складено оскаржувану постанову та інші матеріали по інших адміністративних правопорушеннях. Чи були інші свідки даних подій, окрім працівників поліції, не памятає. На уточнюючі запитання вказав, що ОСОБА_4 в автомобілі не було, а останній прийшов у медичний заклад, та потім у відділ поліції після дзвінка по мобільному телефону ОСОБА_1 до нього, під час якої ОСОБА_1 просив ОСОБА_4 прийти і забрати машину. Дану розмову по мобільному телефону ОСОБА_1 з ОСОБА_4 ОСОБА_6 чув, бо був поряд. ОСОБА_6 вказав, що ОСОБА_4 знає особисто. ОСОБА_5 сам прийшов у медичний заклад та маючи неохайний вигляд та хитаючись зі сторони в сторону, був оглянутий на стан спяніння як пішохід та притягнутий до адміністративної відповідальності. Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 були розяснені біля автомобіля, відразу після його зупинки, повторно у відділ поліції. На вимогу ОСОБА_3 предявити посвідчення водія, ОСОБА_1 таких документі не предявив. На місці зупинки ВАЗу біля с.Прогрес алкотестеру «Драгер» у них не було, але за необхідності його могли привезти у будь-який час із відділу поліції. ОСОБА_6 зазначив, що зразу за ними приїхав другий екіпаж із ОСОБА_7 та ОСОБА_8М, так як останні побачили, що вони поїхали наздоганяти автомобіль порушника.

Свідок майор поліції ОСОБА_7 у відкритому судовому засіданні показав, що 18.09.2017р. близько 21 год. він знаходився біля відділу поліції у м.Острог. Тоді уже було темно, а автомобіль ВАЗ рухався без увімкненого світла фар. Поліцейський ОСОБА_3 почав його зупиняти, однак той не зупинився і ОСОБА_3 з ОСОБА_6 поїхали за даним автомобілем. Потім підїхав до ОСОБА_7 поліцейський ОСОБА_8 на службовому автомобілі і вони поїхали за першим патрульним автомобілем. Коли вони наздогнали перший патрульний автомобіль, то побачили, що останній зупинився біля с.Прогрес, за кілька метрів від знаку «початок населеного пункту». Біля машини були ОСОБА_3 з ОСОБА_6, а в автомобілі, якого доганяли, за кермом сидів ОСОБА_1 і поряд сидів на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_5, які розпивали портвейн у картонній коробці. Потім вийшов ОСОБА_1 із автомобіля і сказав, що він не їхав за кермом, а хтось їхав і десь втік. До ОСОБА_1 було поставлено вимогу про надання для перевірки документи, він ніяких документів не надав, видно було, що ОСОБА_1 перебував у сильному алкогольному спянінні. Так як на місці не було спеціального алкотестеру «Драгера», то ОСОБА_1 доставили у Острозьку ОПЛ для огляду на стан спяніння. Коли вже були у відділі поліції то прийшов якийсь чоловік та ОСОБА_1 почав казати, що той чоловік був за кермом автомобіля.

Свідок ст. л-нт поліції ОСОБА_8 у відкритому судовому засіданні показав, що він у групі із ОСОБА_7 поїхали на підмогу першій групі та догнали їх біля с.Прогрес, приблизна відстань від Острозького ВП до с.Прогрес 3-4 км. Коли підійшли до автомобіля ВАЗ 2109 синього кольору, то побачили, що біля дверей даного автомобіля стояли інспектори Новодворський В.Є. та Курачик В.А., в автомобілі на місці водія сидів ОСОБА_1, а біля нього ОСОБА_5 Після чого, їх було запрошено у службовий автомобіль, яким прослідували у Острозьку ОПЛ. Фактів вчинення правопорушень він не бачив.

У судове засідання за клопотанням позивача викликалися у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, однак останній не зявився, та зі слів позивача, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6 ОСОБА_5 перебуває за межами України, на заробітках у республіці Польща, разом з тим, на пропозицію суду щодо повторного виклику останніх, позивач, його представник та відповідач вважали за недоцільне повторно викликати даних свідків та на відсутність потреби допитувати їх у судовому засіданні.

Заслухавши пояснення сторін у справі, покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №127334 від 18.09.2017р. (а.с.5), ухваленої поліцейським СРПП №2 Острозького ВП ст.с-нтом поліції ОСОБА_3 за місцем розгляду м.Острог, пр.Незалежності, 89, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1, 18.09.2017р. о 21 год. 10 хв. в м.Острог по пр.Незалежності, не предявив для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, а також порушив правила користування зовнішніми світловими приладами, а саме, рухався в темну пору доби без увімкненого ближнього світла фар, чим порушив п.п.2.1, 19.1 та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП, за що до останнього застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн. У графі «копію постанови мною отримано» вказано, що від підпису та отримання копії постанови відмовився та таку копію постанови надіслано рекомендованим листом за вих.номер6500/202/01/09 -2017 від 18.09.2017 року.

Згідно матеріалів огляду на стан спяніння (а.с.28- 32), позивач та ОСОБА_5 були направлені у КЗ «Острозька ОПЛ» РОР для проведення огляду на стан спяніння, що позивач не заперечував.

Як вбачається із відповіді виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області від 08.11.2017р. №вих-5007/01-18-17 на адвокатський запит: пр.Незалежності починається з будівлі 1 та закінчується біля знаку м.Острог; довжина пр.Незалежності становить 2,6 км; відстань від Острозького ВП ГУНП в Рівненській області до закінчення меж м.Острог в напрямку м.Рівне становить 1,6 км (а.с.54).

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 23 Закону України «Про Національну поліцію України» визначає, що основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення в тому й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП).

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, ч.1-3, 5 ст.122, ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.4 розділу І інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015р. №1395 (далі інструкція №1395 від 07.11.2015р.), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.1-3 ст.122, ст.126 КУпАП.

Як вбачається із вищевказаних норм, уповноважений поліцейський має право при виявленні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КупАП, скласти постанову про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності без попереднього складання протоколу про дане правопорушення, не залежно від того, зафіксоване чи не зафіксоване воно в автоматичному режимі, оспорення факту вчинення такого правопорушення та накладення адміністративного стягнення, так як, такі правопорушення відносяться до сфери забезпечення дорожнього руху, разом з тим, не обмежені лише зафіксованими в автоматичному режимі, а зафіксовані в автоматичному режимі правопорушення також входять у цей перелік, разом з тим, розгляд таких правопорушень віднесено до компетенції Національної поліції.

Окрім того, згідно ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст.ст.122, 126 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем вчинення правопорушення» були предметом дослідження КС України та рішенням КС України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.05.2015 р. справа № 1-11/2015, встановлено, що «положення ч.1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Пункт 2 Розділу ІІІ Інструкції №1395 від 07.11.2015р. конкретизує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.1-3 ст.122 та ст.126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. З вищевказаного, суд приходить до висновку про можливість розгляду таких категорій справ і на місці їх вчинення, разом з тим, як вбачається із оскаржуваної постанови серії БР №127334 від 18.09.2017р., місцем розгляду справи вказано м.Острог, пр.Незалежності, 89, що є адресою місця знаходження Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, а відтак, твердження позивача про порушення вимоги щодо місця розгляду справи не знайшло свого підтвердження.

Щодо твердження позивача про те, що не він керував транспортним засобом, таке твердження спростоване свідченнями допитаних свідків, при цьому, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких вона ґрунтує свої вимоги та заперечення, крім випадків, передбачених ст.72 КАС України. Разом з тим, згідно ч.6 даної статті, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Разом з тим, адміністративні правопорушення, передбачені ст.122, 126 КУпАП, відносяться до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а отже відносяться до вказаного винятку.

Щодо факту правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП, підлягають притягненню до адміністративної відповідальності особи, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, однак, згідно змісту постанови особу піддано адміністративній відповідальності за порушення правил користування зовнішніми «світловими» приладами, що не відповідає диспозиції статі КУпАП.

Окрім того, згідно п.2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзвязку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно, п.19.1 ПДР, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої:

а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла;

б) на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі;

в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

Однак, у оскаржуваній постанові зазначено про порушення п.2.1 та п.19.1 ПДР, та із врахуванням наявності в даних пунктах підпунктів, не конкретизовано, які саме підпункти даних пунктів ПДР були недотримані ОСОБА_1

Як вбачається із оскаржуваної постанови, місцем вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а саме, не предявлення посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію на транспортний засіб, вказано м.Острог, пр.Незалежності, однак, із пояснень позивача, відповідача та свідків встановлено, що даний автомобіль не був зупинений в межах міста Острога та зупинився біля с.Прогрес, що на автодорозі Городище-Рівне-Сарокостянтинів, а відтак, відповідач у справі не мав змоги вимагати предявлення таких документів за вказаним місяцем та водій автомобіля такої вимоги не міг виконати. При цьому, суд враховує інформацію, зазначену у довідці №вих-5007/01-18-17 від 08.11.2017р., згідно якої відстань від Острозького ВП до закінчення м.Острог у сторону м.Рівне складає 1,6 км, що унеможливлює перебування позивача одночасно у двох різних місцях.

Як вбачається із абз.4 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 р. N14, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, у постанові відсутні докази, на підставі яких відповідач прийшов до висновку про вчинення позивачем адміністративних правопорушень. Зокрема, в матеріалах справи відсутні та відповідачем не додані будь-які письмові докази правомірності свого рішення, не додано відеофіксації зазначених у оскаржуваній постанові правопорушень, не зазначено письмових пояснень свідків.

Вказані недоліки свідчать про невідповідність постанови про адміністративне правопорушення приписам чинного законодавства, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.

Як вбачається із ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.1-3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи те, що відповідачем, всупереч ст.71 КАС України, не доведено, із зазначенням конкретних доказів, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, а відтак суд приходить до висновку про неправомірність дій ОСОБА_3 щодо складання відносно ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення та необхідності скасування останньої.

Згідно ст. 94 КАС судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 160-163 КАС України, суд, -

постановив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 2 Острозького відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Рівненській області, про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень задовольнити.

Визнати дії поліцейського СРПП №2 Острозького відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3, щодо винесення постанови серії БР №127334 від 18.09.2017р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 неправомірними.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №127334 від 18.09.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_9