Справа № 810/3821/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

10 листопада 2017 року м.Київ 810/3821/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді - Панової Г.В., при секретарі судового засідання Касьяновій О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представників сторін:

від відповідача - 1 ОСОБА_2

від відповідача 2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області

до Міністерства юстиції України,

Державного підприємства Національні інформаційні системи

про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області з позовом до Міністерства юстиції України, Державного підприємства Національні інформаційні системи в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 20.10.2017 № 3254/5 Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобовязати Державне підприємство Національні інформаційні системи Міністерства юстиції України розблокувати доступ приватному нотаріусу Києво- Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 відкрито провадження у справі та вирішено розпочати підготовку справи до судового розгляду у попередньому судовому засіданні.

Крім того, разом із вказаною позовною заявою позивачем було подано до суду клопотання про забезпечення адміністративного позову.

В обґрунтування доводів вказаного клопотання позивач зазначив, що оскаржуваним наказом Міністерства юстиції України від 19.04.2017 №1300/5 порушено гарантоване Конституцією України право позивача на працю, оскільки його діяльність, як приватного нотаріуса, повязана із доступом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а блокування такого доступу позбавляє позивача можливості повноцінно здійснювати професійну діяльність, що негативно відобразиться як на діловій так і професійній репутації, так і можливості своєю працею заробляти на життя.

Отже, на думку позивача, таким блокуванням позивач поставлений у нерівне становище порівняно з іншими нотаріусами.

Також позивач зазначає, що блокування йому доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно фактично унеможливлює здійснення ним професійної діяльності та здійснення нотаріальних дій з нерухомим майном за наявності відповідного свідоцтва, а тому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Звертав увагу суду, що позбавлення його можливості здійснювати повноцінну нотаріальну діяльність у звязку з зупиненням доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спричиняє також негативні наслідки у вигляді майнових втрат, а саме: зменшення сплачуваних ним до бюджету платежів та відсутності можливості виплачувати заробітну плату найманим працівникам. Зауважив, що разом з цим, незважаючи на зупинення діяльності, він не звільняється від обовязку сплачувати податки та збори до Державного бюджету.

Позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову призведе до фактичного виконання оскаржуваного наказу та у разі задоволення позову, а саме визнання цього наказу незаконним та його скасування, відновлення його порушених прав стане неможливим. При цьому, позивач зауважив, що у разі вирішення справи на користь відповідача, дія наказу після вжиття заходів забезпечення позову може бути поновлена та захід, вжитий Міністерством юстиції України, буде виконаний відповідно до свого призначення.

На думку позивача, можливе відтермінування часу дії наказу є більш раціональним та збалансованим заходом і несе менше загроз спричинення шкоди правам та інтересам як окремих осіб, так і держави, адже у разі можливого задоволення позову він матиме право використовувати механізми відшкодування шкоди, спричиненої незаконним рішенням субєкта владних повноважень, що, у свою чергу, може призвести до грошових стягнень з Державного бюджету.

За наведених обставин, позивач просив суд постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом:

- зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 20.10.2017 № 3254/5 Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- заборони Державному підприємству Національні інформаційні системи Міністерства юстиції України вчиняти дії з блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2017 розгляд клопотання призначено на 10.11.2017.

Під час судового розгляду представник позивача підтримав доводи викладені в обґрунтування клопотання про вжиття заходів забезпечення позову та просив клопотання задовольнити.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення клопотання позивача про вжиття заходів адміністративного позову. Зазначили, що на підставі оскаржуваного наказу було вирішено тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора приватного нотаріуса Києва-Святошинського нотаріального округу Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 4 місяці. З 24.10.2017 ДП «Національні інформаційні системи» заблоковано доступ позивача до цього реєстру.

Також звертали увагу суду, що дія оскаржуваного рішення припиняється 20.02.2018, в той час як вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили може бути значно пізніше, що відповідно призведе до нівелювання мети цього наказу та притягнення позивача до відповідальності за вчинені правопорушення.

Разом з цим, представники відповідача також зауважили, що позивач здійснюючи професійну діяльність як приватний нотаріус обмежений доступом виключно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та має право використовувати крім цього ще шість Державних реєстрів. Отже, гарантоване Конституцією України право позивача на працю дією даного наказу не порушується. Внаслідок дії цього наказу позивач не позбавлений права здійснювати свою професійну діяльність. Крім того, представники відповідачів наголошували, що блокування доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має тимчасовий не тривалий характер.

Враховуючи викладене, представники відповідачів стверджують, що очевидна небезпека заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення у даній справі відсутня.

Заслухавши пояснення позивача, заперечення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання про забезпечення позову задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також, якщо є очевидними ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

При цьому, частиною першою статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Разом з цим, суд звертає увагу, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Отже, аналіз вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити адміністративний позов лише за наявності 2 обов'язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Крім того, у розумінні наведеної норми закону, суд при вирішенні питання про забезпечення позову повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, а також забезпечення збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" зазначено, що розгляд заяв про забезпечення позову здійснюється з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до пункту 17 цієї Постанови в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Отже, з огляду на приписи вказаних норм законодавства, вбачається, що у випадку звернення сторони з вимогою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою вимогою та надати відповідні докази, які б підтверджували факт існування реальної загрози його правам, свободам та інтересам.

Проаналізувавши зміст заявленого клопотання та матеріали адміністративної справи, враховуючи пояснення сторін, надані у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до прийняття у справі судового рішення, або обставин які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або ускладнювали б відновлення таких прав та інтересів при виконанні судового рішення у межах заявлених позовних вимог.

При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку така обов'язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим до початку судового розгляду справи.

Разом з цим, суд враховує, що застосування таких заходів, а саме зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 20.10.2017 № 3254/5 та заборони Державному підприємству Національні інформаційні системи Міністерства юстиції України вчиняти дії з блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суперечить сутності та змісту зазначеного наказу Міністерства юстиції України та меті, з якою його було прийнято.

Тобто, вживаючи заходів забезпечення позову у вказаний спосіб до вирішення справи по суті (до встановлення протиправності або правомірності прийняття оскаржуваного наказу), суд фактично усуне всі наслідки, які на його підставі були застосовані до позивача, що у даному випадку є неприпустимим, оскільки порушує принцип рівності сторін, регламентований статтею 10 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд зауважує, що як вбачається зі змісту статті 34 Закону України «Про нотаріат», якою регламентовані повноваження нотаріусів, дії, пов'язані з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, є не єдиним видом нотаріальної діяльності. І як встановлено судом і не заперечувалось позивачем, він має доступ до інших реєстрів, що дозволяє продовжувати здійснювати професійну дійяльність. З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що дією оскаржуваного наказу порушується його право на працю та унеможливлюється здійснення ним професійної діяльності.

Суд також наголошує, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення сторони з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Водночас, як встановлено судом, позивачем не наведено та не надано жодних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній адміністративній справі.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що клопотання про забезпечення адміністративного позову є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 118, 165 Кодексу адмінітсративного судочинства України

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області про забезпечення адміністративного позову, - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Панова Г. В.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 15 листопада 2017 року.