Справа № 823/722/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Справа № 823/722/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача Коваленко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач) про:

- визнати протиправним та скасування наказу ГУ НП в Черкаській області від 24.04.2017 р. № 115 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_2 у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягненя у вигляді звільнення зі служби;

- поновлення підполковника поліції ОСОБА_2 на службі в ГУ НП у Черкаській області на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важких справах відділу кримінальної розвідки з 24.04.2017 р.;

- стягнення з ГУ НП в Черкаській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.04.2017 р. по день поновлення на роботі.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини цієї справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.11.2015 р. на підставі наказу ГУ НП у Черкаській області № 1 о/с позивача було прийнято на службу до НП України та призначено на посаду оперуповноваженого кримінальної поліції ГУ НП у Черкаській області.

Наказом ГУ НП у Черкаській області 22.04.2017 р. № 1102 «Про призначення та проведення службового розслідування» з метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин події, що сталася 21.04.2017 р. о 22 год. 55 хв. по вул. Покровській, 35 у с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області за участю підполковника поліції старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу кримінальної розвідки ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_2 було призначено відповідне службове розслідування.

За результатами зазначеного службового розслідування відповідачем було складено висновок від 24.04.2017 р., затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Черкаській області полковником поліції ОСОБА_6

Вказаним висновком службового розслідування встановлено, що позивач, перебуваючи поза службою 21.04.2017 р. близько 22:40 год. рухався по вул. Покровській в с. Червона Слобода та, не впоравшись з керуванням транспортним засобом, зіткнувся з автомобілем НОМЕР_1, який стояв на узбіччі та належить громадянину ОСОБА_7, а також, що внаслідок ДТП вищевказані автомобілі зазнали механічних пошкоджень, а пасажир автомобіля НОМЕР_2 - гр. ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження і позивач допомогу зазначеному пасажиру не надавав, карету швидкої медичної допомоги не викликав та намагався втекти з місця події.

Крім того, у висновку службового розслідування зафіксовано, що відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 967987 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та відкрито кримінальне провадження № 0000430 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Встановлені обставини кваліфіковані старшим інспектором з ОД відділу ІОС УКЗ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_9, яким проводилося службове розслідування, як грубе порушення позивачем ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту ОВС, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги і Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 р. № 1179, що в сукупності є проступками, несумісними з подальшим проходженням служби, та обумовлює необхідність звільнення позивача зі служби в поліції.

На підставі висновку службового розслідування відповідачем було прийнято наказ від 24.04.2017 р. № 1110 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу кримінальної розвідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_2.», яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

У свою чергу, на підставі зазначеного наказу від 24.04.2017 р. № НОМЕР_3 НП в Черкаській області прийнято наказ від 24.04.2017 р. № 115 о/с, яким підполковника поліції старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу кримінальної розвідки ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_2 було звільнено зі служби в поліції.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 30.05.2017 р. по справі № 707/859/17, яка набрала законної сили, закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та встановлено, що зазначена особа не керувала автомобілем НОМЕР_4 21.04.2017 р. близько 22:45 год., не здійснювала наїзду на припаркований автомобіль НОМЕР_5, не залишала місця ДТП, не порушувала ПДР.

Постановою Прокуратури Черкаської області про закриття кримінального провадження від 31.05.2017 р. кримінальне провадження від 22.04.2017 р. № 0000430 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, закрито за відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

При цьому, у ході вказаного кримінального провадження свідок ОСОБА_8, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого показання, пояснив, що травма голови була ним отримана від удару об двері, а не від ДТП; свідок ОСОБА_10, також будучи попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого показання, пояснив, що під час ДТП з ВАЗ 21099 за кермом автомобіля «Део Ланос» був саме він, а не ОСОБА_2

Позивач, вважаючи протиправним наказ про звільнення його із займаної посади, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки службового розслідування спростовуються рішенням суду, яке набрало законної сили, постановою про закриття кримінального провадження та показаннями свідків і відповідачем не доведено наявності у діях чи бездіяльності позивача складу дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з поліції.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законами України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22.02.2006 р. № 3460-IV (далі - Закон № 3460-IV), «Про Національну поліцію України» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12.03.2013 р. № 230, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 230), Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 р. № 1179 (далі - Правила № 1179), постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Постанова № 100).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення.

Поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частиною 2 статті 19 Закону № 580-VIII визначено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

У п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

На теперішній час для визначення сутностіь службової дисципліни, обов'язків поліцейських стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок їх накладення застосуванню підлягає Закон України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22.02.2006 р. № 3460-IV.

Водночас, у ст. 1 зазначеного Закону № 3460-IV визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Закону № 3460-IV передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

У ст. 5 Закону № 3460-IV закріплено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 7 Закону № 3460-IV передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Розділом ІІ Правил № 1179 визначено, що під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; поліцейський повинен дотримуватись субординації у стосунках з колегами, з повагою ставитись до старших за віком.

Згідно зі ст.ст. 12, 14 Закону № 3460-IV на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

У свою чергу, підпунктом 6.2.1 пункту 6 Інструкції № 230 передбачено, що виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право, зокрема викликати осіб рядового, начальницького складу (далі - РНС), стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування;

Згідно з пп. 6.2.1 п. 6 Інструкції № 230 обов'язки виконавця (голови, членів комісії) є, зокрема дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування; після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства; у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов'язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта.

Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

Відповідно до пп. 6.3 п. 6 Інструкції № 230 особа РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, зокрема має право брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

У ч. 1, 3 ст. 235 КЗпП України визначено, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.п. 2, 8 Постанови КМУ № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для звільнення особи за порушення дисципліни є наявність в її діях (бездіяльності) складу дисциплінарного проступку, тобто невиконання чи неналежне виконання вимог Конституції і законів України та підзаконних нормативно-правових актів і Присяги.

Виходячи з цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до висновку службового розслідування підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення стало скоєння ним ДТП, самовільне залишення місця події, ненадання допомоги постраждалій особі, перешкоджання поліцейським у встановленні істини скоєння ДТП.

Однак, зазначені висновки службового розслідування, а також обставини, встановлені у ході його проведення, спростовуються постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 10.06.2017 р. у справі № 707/859/17, що набрала законної сили та висновки якої, у відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, мають преюдиційне значення.

У контексті викладеного, колегія суддів враховує правову позицію, викладену в рішенні Європейського суду з прав людини від 24.07.2003 р. по справі «Рябих проти Росії», відповідно до якої одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Разом з тим, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів також враховує й те, що постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 31.05.2017 р. встановлено відсутність у діях позивача складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При цьому, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано жодних належних і допустимих у розумінні ст. 70 КАС України доказів, які б підтверджували висновки службового розслідування. Зокрема, на відеозаписі з нагрудних відеореєстраторів співробітників патрульної поліції УПП в м. Чернігові, які здійснювали оформлення ДТП, не зафіксовано факту перебування позивача за кермом транспортного засобу та/або самовільного залишення ним чи намагання залишити місце події.

Зазначені обставини також не підтверджені й показаннями свідків, допитаних в суді апеляційної інстанції, зокрема інспекторів роти № 2 батальйону УПП в м. Черкаси лейтенантів ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які, не тільки не підтвердили факти, викладені у висновках службового розслідування, а й спростували те, що позивач залишив місце ДТП.

Крім того, судова колегія звертає увагу й на те, що у висновку службового розслідування відповідач посилається на порушення позивачем ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а також на п. 2.10 ПДР, якими регламентовано відповідні обов'язки водія транспортного засобу, що зумовлює неправильність кваліфікації дій позивача, з огляду на вищевикладене та з урахуванням того, що відповідачем всупереч покладеного на нього обов'язку доказування, згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, не доведено ані факту перебування позивача за кермом при скоєнні ДТП, ані самовільного залишення ним місця ДТП.

Посилання апелянта на порушення позивачем ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині невиконання обов'язку щодо неухильного дотримання Конституції України, законів та підзаконних нормативно-правових актів, поважати і не порушувати права і свободи людини, а також на порушення ним службової дисципліни, визначеної ст. 1 Дисциплінарного статуту, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як було встановлено вище, відповідачем не доведено порушення позивачем саме тих норм законодавства, що поставлені йому у провину за результатами службового розслідування.

Доводи апелянта про те, що позивач не надав першої домедичної допомоги потерпілому від ДТП ОСОБА_8 та не викликав йому швидку не прийматьсяся судом до уваги , оскільки як було встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили /Т.1 а.с.54/ та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 отримав травму вдома до настання ДТП, звернувся до позивача з проханням відвезти його в лікарню, у зв'язку з чим був в автомобілі разом з позивачем під час ДТП, і на місці ДТП відмовився від медичної допомоги.

Таким чином, оцінивши всі обставини та наявні у справі докази в їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, та перевіривши ці та всі інші доводи апелянта, колегія суддів вважає, що ним як суб'єктом владних повноважень, на якого ч. 2 ст. 71 КАС України покладено обов'язок доказування, не доведено наявності у діянні позивача складу безпосередньо дисциплінарного проступку, за який його було притягнуто до відповідальності, а також не доведено врахування всіх пом'якшуючих та обтяжуючих обставин при визначенні позивачу заходу дисциплінарного впливу та його співрозмірності з вчиненим діянням.

Приходячи до такого висновку апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову шляхом визнання протиправними та скасування наказів від 24.04.2017 р. №№ 1110, 115 о/с про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про його звільнення зі служби, поновлення позивача на займаній посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, перевіряючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, згідно зі ст. 195 КАС України, судова колегія також звертає увагу й на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції та відповідає вимогам Постанови № 100, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача становить 35462,32 грн. за період з дня звільнення зі служби.

Таким чином, судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, згідно з вимогами ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Черкаській області підлягає залишенню без задоволення, а постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 15 листопада 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді: