Справа № 804/5303/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 листопада 2017 р. Справа № 804/5303/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТулянцевої І.В.
при секретаріКурілові Ю.Ю.
позивача представника відповідача ОСОБА_3 Полівчука Д.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-
ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просить:
- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27 липня 2017 року № 3135 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області -ОСОБА_3;
- скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 31 липня 2017 року № 244 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції - начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області - ОСОБА_3;
- поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області;
- стягнути з Відповідача на користь позивача суму середньоденного заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 02 серпня 2017 року по день фактичного поновлення на роботі;
- постанову в частині поновлення на посаді начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за 1 місяць допустити до негайного виконання.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 31.07.2017 року № 244 о/с його звільнено зі служби за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з посади начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції з 02.08.2017 року. Позивач вважає своє звільнення незаконним з огляду на те, що підставою для звільнення став наказ від 27.07.2017 року № 3135 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким його за порушення службової дисципліни, а саме, недотримання вимог ст. ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.1. ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзацу 1, 2 пункту 1 розділу II та пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, що виразилось у відмові на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Позивач зазначає, що його звільнення здійснено незаконно та безпідставно, оскільки Постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03.08.2017 року по справі № 194/708/17 провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а тому, накази від 27 липня 2017 року № 3135 та від 31 липня 2017 року № 244 о/с підлягають скасуванню, а позивач - поновленню на роботі.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі із викладених обставин.
Відповідач - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області проти позову заперечував, надав до суду письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Представник відповідача суду пояснив, що підставою видання наказу про звільнення ОСОБА_3 зі служби став наказ від 27.07.2017 року № 3135, яким на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Підставою видання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції став висновок службового розслідування від 27.07.2017 року за фактом порушення транспортної дисципліни начальником Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП підполковником поліції ОСОБА_3, у зв'язку з чим, відносно підполковника поліції ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 454062 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким встановлено, що позивач у присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп'яніння. Встановлений факт, на думку відповідача, свідчить про скоєння позивачем дисциплінарного проступку, що було визначальним для вирішення питання щодо виду дисциплінарного стягнення, яке накладено на ОСОБА_3 За викладених обставин відповідач вважає, що звільнення позивача проведено з дотриманням норм діючого законодавства і підстав для скасування наказів та поновлення його на посаді немає.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 15.08.1995 року, а на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №1 о/с від 07.11.2015 року був прийнятий на службу в Національну поліцію України на посаду начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
13.07.2017 року приблизно о 17-10 год. по вул. Горького в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області поліцейськими Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв'язку із порушенням правил дорожнього руху було зупинено автомобіль НОМЕР_1. під керуванням начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_3. В ході спілкування працівників поліції з ОСОБА_3 ними було встановлено, що водій керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп'яніння, оскільки від нього було чути різкий запах алкоголю з порожнини роту. Близько 18-30 год. 13.07.2017 року стосовно ОСОБА_3 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку із відмовою від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп'янінняя.
З метою повної і всебічної перевірки обставин вищевказаної події наказом ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2017 року № 2956 було призначено службове розслідування за фактом складання 13.07.2017 року протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №454062 за частиною 1 статті 130 КУпАП відносно начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_3.
Згідно з висновками, встановленими за результатами службового розслідування, затвердженого начальником Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_7, факт порушення транспортної дисципліни начальником Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області підполковником поліції ОСОБА_3 визнано такими, що знайшли своє об'єктивне підтвердження, а службове розслідування - завершеним.
Також за порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 1. ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзацу 1 пункту 1 розділу II та пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, що виразилось у відмові на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, запропоновано накласти на ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №3135 від 27.07.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського ВП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_3.» на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
31 липня 2017 року відповідачем видано наказ № 244 о/с від 31.07.2017 року про звільнення підполковника поліції ОСОБА_3 (0048500) начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського ВП ГУНП підполковника поліції за п. 6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 02.08.2017 року.
Вважаючи накази відповідача № 3135 від 27.07.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та № 244 о/с від 31.07.2017 року про звільнення зі служби протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду щодо їх оскарження.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача і винесених на підставі висновку спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам частини 3 статті Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580 - VIII (далі - Закон України № 580 - VIII) поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 19 Закону України № 580 - VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Частиною 1 ст. 59 Закону України № 580 - VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України № 580 - VIII поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.
Пунктом 6 ч. 1. ст. 77 Закону України № 580 - VIII визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Пунктом 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».
Отже, сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів Національної поліції України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначається Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року № 3460 (далі - Статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (ст. 2 Статуту).
За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч. 1, 2 ст. 5 Статуту).
Згідно зі ст. 14 Статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України.
Відповідно до п. 2.1. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України 12.03.2013 № 230 (далі - Інструкція) підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ (РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
Згідно з п.п. 2.2.5 п. 2.2 Інструкції, службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України адміністративного правопорушення.
Пунктом 5.4 Інструкції передбачено, якщо вину особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Як вбачається з висновку службового розслідування, проведеного за фактом порушення транспортної дисципліни начальником Петропавлівського відділення поліції Павлоградського ВП ГУНП підполковником поліції ОСОБА_3, відповідачем було встановлено, що 13.07.2017 року позивач відмовився від проходження медичного огляду на встановлення ступеню алкогольного сп'яніння у медичному закладі або за допомогою алкотестеру «Драгер».
При цьому, як свідчать матеріали службового розслідування, такі висновки були зроблені на підставі даних відеозйомки, рапорту від 14.07.2017 року майора поліції ОСОБА_8, письмових пояснень поліцейських старшого сержанта поліції ОСОБА_5, старшого сержанта поліції ОСОБА_6, підполковника поліції ОСОБА_9 та громадян ОСОБА_10 і ОСОБА_11
Зокрема, вказані особи зазначили, що під час спілкування з позивачем поліцейськими у водія було помічено ознаки алкогольного спяніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від пропозиції пройти випробування за допомогою алкотестера ОСОБА_3 відмовився, у зв'язку із чим відносно водія було складено протокол за адміністративними правопорушеннями за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Як пояснив ОСОБА_3 у судовому засіданні, після зупинки співробітниками поліції автомобіля, в якому перебував позивач, йому стало зле, він випив пігулку від тиску та зателефонував своїй дружині, яка викликала швидку допомогу. Після чого два автомобілі заблокували його автомобіль. Після того, як тиск трохи зменшився він вийшов з машини та погодився проїхати до найближчої лікарні для проходження медичного обстеження на стан алкогольного сп'яніння, проте, протокол про адміністративне правопорушення відносно нього вже практично був складений (залишилось підписати тільки одному із свідків), але співробітники поліції відмовились супроводжувати його до медичної установи для проходження обстеження на стан алкогольного сп'яніння.
Прибувши самостійно до КЗ «Тернівська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради, позивач здав аналізи о 19-20 год., тобто менш ніж через дві години з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення.
З відповіді КЗ «Тернівська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради від 06.09.2017 року № 1399 вбачається, що у ОСОБА_3 взята кров на алкогольне сп'яніння, яка була направлена у Дніпропетровський наркологічний диспансер.
З хіміко-токсикологічного аналізу № 1446 від 13.07.2017 року судом встановлено, що станом на 19-20 годину 13 липня 2017 року у ОСОБА_3 відсутній алкоголь в крові.
Суд також критично ставиться до свідчень працівників поліції - заступника начальника УКЗ - начальника ВІОС ГУНП майора поліції ОСОБА_8, заступника начальника ВІОС УКЗ ГУНП підполковника поліції ОСОБА_9, поліцейських взводу забезпечення супроводження ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_5 та старшого сержанта поліції ОСОБА_6, оскільки в ході розгляду справи було встановлено, що керування транспортним засобом ОСОБА_3 у стані алкогольного сп'яніня є суб'єктимним баченням працівників поліції. Так, фактично з позивачем після зупинення автомобіля спілкувались лише поліцейські взводу забезпечення супроводження ГУНП старший сержант поліції ОСОБА_5 та старший сержант поліції ОСОБА_6, які не пропонували ОСОБА_3 пройти обстеження на стан алкогольного сп'яніння в присутності двох свідків, як це передбачено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1595 від 07.11.2015 року), що ставить під сумнів сам факт подальшої відмови позивача від проходження медичного огляду.
Крім того, в ході розгляду справи було встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення був ще не оформлений належним чином у той момент, коли ОСОБА_3 погоджувався на проходження медичного огляду тільки в лікувальному закладі, що підтвердив суду свідок ОСОБА_5
Не можуть бути прийняті до уваги і відеоматеріали, зроблені на місці подій 13.07.2017 року заступником начальника ВІОС УКЗ ГУНП підполковником поліції ОСОБА_9, оскільки в судовому засіданні свідок підтвердив, що весь матеріал відеофіксації, зроблений на його особистій відеокамері, був змонтований та у вигляді окремих файлів переданий до комісії із службового розслідування. За таких обставин, суд не вважає такі відеоматеріали належними доказами по справі.
Крім того, в матеріалах справи міститься постанова Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року по справі № 194/708/17 (провадження №3/194/313/1), яка набрала законної сили 14.08.2017 року, про закриття провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вказане рішення прийнято вже після звільнення позивача із займаної посади.
Таким чином, судовим рішенням встановлено відсутність вини позивача та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та, відповідно, дисциплінарного проступку, за вчинення якого позивача звільнено зі служби в поліції.
Суд відмічає, що матеріали службового розслідування не містять даної постанови суду, що свідчить про проведення даного розслідування без врахування усіх обставин справи та поспішний і передчасний висновок відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку та необхідність притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Посилання у запереченнях на особисті негативні якості позивача також є необ'єктивним.
При цьому суд звертає увагу, що відповідно до пп. 6.2.1 п. 6.2 Інструкції виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право: у разі необхідності проведення значного обсягу дій звертатися з рапортом до начальника, який призначив службове розслідування, про продовження строку службового розслідування та (або) додаткове залучення працівників з метою своєчасного його завершення.
Згідно з пп. 6.2.2 п. 6.2 Інструкції, до обов'язків виконавця (голови, членів комісії) належить, зокрема: дотримання вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування.
Разом з тим, в порушення вказаних норм відповідачем прийнято рішення, які ґрунтуються лише на усних поясненнях без дослідження усіх письмових доказів, що свідчить про необ'єктивність відповідача під час проведення службового розслідування відносно позивача та прийняття оскаржуваних рішень.
Частиною 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративний проступок, яка набрала законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
Згідно зі статтею 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.
Таким чином, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння), що встановлено судом, висновки відповідача щодо доведеності вини позивача у порушенні службової дисципліни є помилковими та не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.
Суд також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП було складено у зв'язку із нібито відмовою позивача від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння, у той час, коли факт знаходження його у стані алкогольного сп'яніння є лише суб'єктивним твердженням працівників поліції, проте це не підтверджено ні відповідним судовим рішенням, ні будь-якими іншими доказами, дослідженими судом у даному судовому засіданні.
На думку суду, наведені вище обставини ставлять під сумнів перебування позивача у стані алкогольного сп'яніння та не доводять беззаперечно даного факту.
Так, лише судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення можливо встановити вину особи в скоєнні адміністративного проступку, оскільки таке рішення приймається із повним з'ясуванням усіх обставин адміністративного правопорушення та дотриманням прав та законних інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності.
Відповідно до закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом, і встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.
У рішенні від 10 лютого 1995 року в справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.
З огляду на це, сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення, не свідчить про доведеність вини у його вчиненні, отже в ході службового розслідування обставини вчинення дисциплінарного порушення не з'ясовані, вина позивача належним чином не доведена.
Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що в ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 після зупинення його автомобіля працівниками поліції стало зле, у нього підвищився тиск і він змушений був викликати на місце події дружину, яка викликала швидку допомогу. Матеріалами справи підтверджено, що з 13.07.2017 року по 01.08.2017 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в КЗ «Тернівська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради у зв'язку із гіпертонічною хворобою (кризовий перебіг). Вказані обставини підтверджують пояснення позивача з приводу того, що стало підставою для тривалого знаходження його в автомобілі, коли працівники поліції пропонували йому пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем в ході проведення службового розслідування та прийняття оскаржуваних рішень безпідставно не було прийнято до уваги вказані обставини, які спростовують факт порушення позивачем транспортної дисципліни та ставить під сумнів правомірність їх прийняття.
Суд також зазначає, що відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Між тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було прийнято до уваги будь- яких характеризуючих даних стосовно позивача, а також перебування на службі в органах внутрішніх справ та поліції безперервно протягом 22 років.
Перевіряючи у відповідності до вимог частини третьої статті 2 КАС України рішення відповідача як суб'єкта владних повноважень щодо звільнення позивача зі служби в поліції, суд приходить до висновку, що таке рішення прийнято необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та нерозсудливо, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відповідно до частини першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підставі встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи докази, які є у справі, їх достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача з органів внутрішніх справ, відповідачем не було враховано всіх обставин та необґрунтовано винесено накази від 27 липня 2017 року №3135 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та від 31 липня 2017 року №244 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закот України «Про національну поліцію» підполковника поліції - начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області - ОСОБА_3.
Оскільки судом встановлено неправомірність оскаржуваних наказів відповідача, похідні позовні вимоги позивача щодо поновлення його на посаді також підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Згідно довідки про доходи ОСОБА_3 №1549 від 06.09.2017 року, розмір його місячного грошового забезпечення становить 7885,00 грн. Середньоденне грошове забезпечення станом на 02.08.2017 року складає 254,35 грн. Кількість робочих днів вимушеного прогулу складає 67 днів, отже, сума заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача 17 041,45 грн. (254,35 грн.*67 роб. днів).
В силу пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
За викладених обставин суд вважає, що постанова у частині поновлення позивача на службі в поліції та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць підлягає негайному виконанню.
Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 71, 86 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення адміністративного позову.
З урахуванням вимог ст. 94 КАС України у зв'язку із відсутністю понесених судових витрат у даній справі, судовий збір стягненню не підлягає.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27 липня 2017 року № 3135 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського ВП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_3.» в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 31 липня 2017 року № 244 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_3 (0048500) начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції за п. 6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 02 серпня 2017 року.
Поновити ОСОБА_3 на службі в поліції на посаді начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 02 серпня 2017 року.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 02.08.2017 року по 06.11.2017 року у розмірі 17 041, 45 грн. без врахування утримання податків та інших обов'язкових платежів.
Постанову в частині поновлення ОСОБА_3 на службі в поліції на посаді начальника Петропавлівського відділення поліції Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць - допустити до негайного виконання.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 13.11.2017 року.

Суддя І.В. Тулянцева