Справа № 423/1633/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Архипенко А.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року справа №423/1633/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року у справі № 423/1633/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації про визнання не законними дій і рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в поновленні та нарахуванні виплати недоотриманої допомоги ОСОБА_2 при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати незаконним відповідне рішення відповідача від 08.09.2016 та зобов'язати відповідача поновити, здійснити нарахування та здійснити виплату позивачу недоотриманої суми допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з серпня 2014 року включно.

Позов мотивовано тим, що до початку АТО на території Луганської та Донецької областей позивач проживала в м. Макіївці, де 19.12.2011 року вона народила доньку ОСОБА_3 У зв'язку з цим їй була призначена державна допомога, передбачена Законом України від 21.11.1992 № 2811-XII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XII), яку вона отримувала до серпня 2014 року. Місто Макіївка залишилося на території, що не контролюється органами влади України. Наприкінці 2014 року вона виїхала до м. Лисичанська, де звернулася до УПЗСН для продовження виплат, яке витребувало електронну справу, однак виплату не продовжили, зокрема, їй пояснили, що для продовження отримання виплат вона має зареєструватися як внутрішньо переміщена особа. Оскільки на той час їй ніде було проживати на підконтрольній органам влади України території, вона повернулася до м. Макіївка. Виїхати звідти вона змогла тільки на початку 2016 року, після чого вона тимчасово оселилася в м. Бердянську Запорізької області. У м. Бердянську вона звернулася до УСЗН із заявою про продовження виплат. УСЗН м. Бердянська витребувало електронну справу заявниці з УПЗСН м. Лисичанська, але вона так і не надійшла, у зв'язку з чим виплати так і не були відновлені. 25 серпня 2016 року позивач переїхала до м. Гірське Попаснянського району Луганської області, де знову звернулася до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації (далі - Управління) з метою продовження виплат, але згідно відповіді відповідача від 13.02.2017 виплати їй не були продовжені, оскільки вона пропустила річний строк звернення щодо відновлення виплат. Позивач вважає, що відмова в продовженні виплат є незаконною, оскільки чинним законодавством не передбачено строк щодо відновлення виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, яка була припинена не з вини одержувача виплат, а зокрема, у зв'язку з початком бойових дій на частині території України.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позову у зв'язку з тим, що позивач пропустила річний строк звернення щодо відновлення виплат, передбачений п.13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року N 1751 (далі - Порядок № 1751).

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року у справі № 423/1633/17 позов задоволено повністю, внаслідок чого, визнано протиправними дії Управління щодо відмови в поновленні та нарахуванні виплати недоотриманої допомоги ОСОБА_2 при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано незаконним рішення Управління від 08.09.2016 щодо відмови в призначенні допомоги сім'ям з дітьми за заявою ОСОБА_2, зобов'язано Управління поновити, здійснити нарахування та здійснити виплату ОСОБА_2 недоотриманої суми допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з серпня 2014 року включно.

Постанова мотивована тим, що позивачу ця допомога необхідна для утримання дитини, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Таким чином, суд першої інстанції вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в поновленні виплат державної допомоги при народженні дитини. Зокрема, суд звертає увагу на те, що у випадку позивача чинне законодавство не містить обмежувальних строків для подання заяви про поновлення виплати допомоги.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Управління відмовило позивачці у подовженні виплати допомоги при народженні дитини, так як діяло в межах повноважень та у спосіб, передбачений п. 13 Порядку № 1751, де вказано що виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абз. 20-27, 29, 30 цього пункту, у разі коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною, звернулася протягом 12 місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу з письмовою заявою. А оскільки позивач звернулася до Управління лише 06.09.2016, а це більше ніж через 2 роки з дня припинення виплат, апелянт вважає, що відповідач не мав законних підстав для подовження виплат.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, положеннями Закону № 2811-XII, Порядку № 1751, при цьому суд застосовує судову практику в аналогічних справах, саме правові позиції ВАСУ та апеляційної інстанції та положення Європейського суду з прав людини

Обставини припинення виплати позивачу допомоги, а також подальших звернень позивача до УПЗСН м. Лисичанська, УСЗН м. Бердянська та Управління щодо відновлення виплат, викладені позивачем у позові, не заперечувалися відповідачем. Більше того, вони повністю підтверджуються листом Міністерства соціальної політики України (а.с.10).

Таким чином, судом встановлено, що позивач до початку АТО проживала в м. Макіївці, де 19.12.2011 року вона народила доньку ОСОБА_3 (а.с.9). У зв'язку з цим їй була призначена державна допомога, передбачена Законом № 2811-XII, яку вона отримувала до серпня 2014 року. Після початку АТО місто Макіївку згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7.11.2014 № 1085-р відносено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України (а.с.10), 08.12.2014 року позивач вперше звернулася до УПЗСН м. Лисичанська з питанням про відновлення виплат, проте їй було роз'яснено, що для цього вона має зареєструватися як внутрішньо переміщена особа. 20.01.2016 позивач звернулася до УСЗН м. Бердянська з цим же питанням, але згідно з повідомленням Міністерства соціальної політики України вона не подала письмової заяви про поновлення виплат. 25.08.2016 позивач звернулася до Управління з цим же питанням, але їй було відмовлено у зв'язку з пропуском строку подання відповідної заяви, передбаченого п.13 Порядку № 1751. Рішення відповідача від 08.09.2016 про відмову в призначенні допомоги (а.с.38) було надіслано позивачу 10.02.2017 у відповідь на запит адвоката (а.с.15)

Отже, суть спору полягає в тому, що, на думку відповідача, заявниця пропустила річний строк звернення щодо відновлення виплат, передбачений п.13 Порядку N 1751, тоді як позивач вважає, що законодавством такий строк не передбачено, а тому дії відповідача є незаконними.

Таким чином, оцінивши докази та з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях».

За змістом п.п.2 п.3 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», Кабінет Міністрів України у тижневий строк вживає заходи щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв; евакуації працівників (за їх згодою); вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях на роботу в іншу місцевість.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ від 07.11.2014 № 1085-р., м. Макіївка входить до зазначеного переліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом № 2811-XII та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, закріпленим у ст. 3 Закону № 2811-XII.

Згідно ч.1 ст. 10 Закону № 2811-XII, допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ч.9 ст. 11 Закону № 2811-XII, виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі:

- позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

- відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

- тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання;

- припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини;

- нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини;

- у разі виникнення інших обставин.

При цьому абз.7 ч.9 ст.11 Закону № 2811-XII (а саме слова «у разі виникнення інших обставин») визнаний неконституційним Рішенням КСУ № 3-рп/2016 від 08.06.2016.

Слід зазначити, що до п. 13 Порядку N 1751, на який посилається відповідач, не були внесені зміни після названого Рішення КСУ. Отже, згідно з абзацами 20-30 п.13 цього Порядку підставами для припинення виплати допомоги є:

- позбавлення отримувача допомоги батьківських прав (абз.20);

- відмови отримувача допомоги від виховання дитини (абз.21);

- нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини (абз.22);

- відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав (абз.23);

- тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю (абз.24);

- припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини (абз.25);

- перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду (абз.26);

- усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування (абз.27);

- смерті дитини (абз.28);

- смерті отримувача допомоги (абз.29);

- виникнення інших обставин (абз.30).

Згідно з абзацом 33 п.13 Порядку № 1751 виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами 20-27, 29 і 30 цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом 12 місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Таким чином, указаним положенням дійсно встановлено 12-місячний строк для подачі заяви про поновлення виплати допомоги, але він застосовується виключно у випадках припинення виплати на підставі абзаців 20-27, 29 і 30 п.13 Порядку № 1751.

Разом із тим, Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2016 від 08.06.2016 р. таку підставу для припинення виплати допомоги як «виникнення інших обставин» визнано неконституційною - а саме, Конституційний суд зазначив, що дискреційні повноваження органу державної влади щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини мають бути однозначно визначені у Законі. Натомість існування в ньому нечітко визначеного переліку підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини і наявність у органів соціального захисту населення таких дискреційних повноважень без визначення їх меж у Законі - може призвести до порушення права особи на отримання допомоги при народженні дитини.

А тому абз.30 п.13 Порядку № 1751 в даному випадку застосуванню не підлягає.

Водночас, відповідно до п.п. 54, 55 Порядку № 1751, у разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сім'ям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення. Допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання її отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується за минулий з моменту призначення час, але не більш як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням, крім випадків, визначених у абзаці десятому пункту 35 цього Порядку. Призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень. При цьому виплата здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на день її призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, вини позивача в неотриманні допомоги по народженні дитини немає.

В даному випадку, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, відповідно до якої - якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

На підставі викладеного колегія суддів не погоджується з запереченнями відповідача і вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в поновленні виплат державної допомоги при народженні дитини. Зокрема, суд звертає увагу на те, що у випадку позивача чинне законодавство не містить обмежувальних строків для подання заяви про поновлення виплати допомоги.

Враховуючи, що відповідно до ст. 1 Конституції України, Україна є соціальною державою та повинна забезпечувати соціальний захист своїх громадян, а також те, що соціальна виплата була припинена не з вини позивача, суд вважає, що відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу недоотриману нею допомогу по народженню дитини з 01.08.2014 року, коли виплата цієї допомоги була припинена.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації - залишити без задоволення.

Постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року у справі № 423/1633/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації про визнання не законними дій і рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

О.О.Чебанов