Справа № 814/108/17
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/108/17

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Вербицької Н.В., Джабурія О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Алгар» до Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

17.08.2011р. товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Алгар» (надалі - ТОВ «ВКФ «Алгар») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби в Миколаївській області (надалі - ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення 10.08.2011р. №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всі господарські правовідносини позивача з контрагентами дійсно мали реальний характер, за якими наявні первинні документи та відсутні будь-які підстави для висновку про порушення норм чинного законодавства. Ствердження відповідача про безтоварність спірних операцій не відповідають дійсності та спростовуються наданими до перевірки документами.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.06.2017р. позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить постанову суду скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 15.07.2011 року по 21.07.2011 року ДПІ у Центральному районі, проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Алгар» щодо перевірки правових відносин з платниками податків - контрагентами за 4 квартал 2010 року.

За результатами перевірки відповідачем складений акт перевірки №954/23-400/20918131 від 28.07.2011 року.

У висновку акту перевірки відповідачем вказано на порушення позивачем п.п.7.2.6 п.7.2, пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997 року (далі - Закон №168/97-ВР) та зроблено висновок про заниження позивачем податку на додану вартість у розмірі 569728грн., у т.ч. по періодах: за жовтень 2010 року - 361728грн.; за листопад 2010 року - 208000грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2011 року про нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 569728грн. та штрафних санкцій у сумі 142432грн.

В обґрунтування висновку про безпідставне формування позивачем у жовтні - листопаді 2010 року податкового кредиту по операціях з підприємствами ТОВ «Софита» та ТОВ «Адекс-Пром», яке призвело до заниження позивачем податку на додану вартість, відповідач посилається на відсутність руху товару по ланцюгу постачання до ТОВ «Софита» та ТОВ «Адекс-Пром», що встановлено за результатами інших перевірок податкових органів і свідчить про вчинення господарських операцій без мети настання реальних наслідків та, відповідно, їх нікчемність в силу приписів частин 1 та 2 ст.215 та частин 1, 5 ст.203 ЦК України.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № від 10.08.2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обороту) та основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Тобто, до складу податкового кредиту звітного періоду відносяться суми податку, сплачені в ціні товару при його придбанні, якщо платник податку мав підстави включити витрати на придбання товару до складу валових витрат відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п.п.7.4.5 цього Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт(послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Підпунктом 7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено дату виникнення права на податковий кредит як одну з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податків в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). Підпунктом 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачалося, що суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до п. 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 165, податкова накладна вважається недійсною лише у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку, тобто особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно акту перевірки контрагенти позивача ТОВ «Адекс-Пром» та ТОВ «Софита» на момент видачі позивачу податкових накладних перебували у Державному реєстрі підприємств та організацій України та знаходились на податковому обліку як платники ПДВ, і, відповідно, мали право на видачу податкових накладних

Судом встановлено, що в перевіреному періоді (4кв. 2010р.) ТОВ «ВКФ «Алгар» здійснювало господарські операції на підставі договорів постачання товарів з ТОВ «Софіта» - договір №01-06/10 від 01.06.2010 р. та з ТОВ «Адекс-Пром» - договори №05-05/10 від 05.05.2010 р. та №15-09/10 від 15.09.2010 р.

З результатами господарських операцій щодо придбання у вказаних підприємств товарів ТОВ «ВКФ «Алгар» віднесло до складу податкового кредиту суми ПДВ з вартості придбаного товару: за жовтень 2010р. в сумі 189784,17грн. по операціям з ТОВ «Софита», 171944,15грн. по операціям з ТОВ «Адекс-Пром»; за листопад 2010р. - 120916,61грн. по операціям з ТОВ «Софита», 87800грн. по операціям з ТОВ «Адекс-Пром».

Реальність здійснених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи документами: договорами /т.1 а.с.182-185, т.2 а.с.110,111/; первинними документами: видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, перелік та зміст яких наведений відповідачем в акті перевірки /т.1а.с.18-42/ та які наявні в матеріалах справи /т.1 а.с.186-250, т.2 а.с.1-109, 112-250, т.3 а.с.1-20/, витягом з книги обліку виданих довіреностей на отримання ТМЦ /т.3 а.с.32-34/; витягами з книги обліку придбання товарів за жовтень та листопад 2010р. /т.1 а.с.66-72/; доказами оплати товару. /т.1 а.с.72-82/

Окрім того, відповідачем при проведенні перевірки досліджено та встановлено факт використання ТОВ «ВКФ «Алгар» придбаних у вказаних підприємств матеріалів для ремонту суден ТОВ «Преображенська база тралового флоту». Зазначені обставини підтверджуються актами виконаних робіт, актами списання матеріалів, ТМЦ, для виконання робіт щодо заказу №616; /т.1 а.с.179-181/ витягами з книги обліку продажу товарів (робіт, послуг) за жовтень - грудень 2010 р. /т.1 а.с.58- 65/

Також слід відзначити, що висновки відповідача про нереальність (фіктивність) здійснених позивачем господарських операцій з ТОВ «Софита» та ТОВ «Адекс-Пром» пов'язані з тим, що вказані підприємства мали господарські взаємовідносини з ПП «Агропрайд», яке не мало можливості здійснювати операції з оприбуткування приймання товарів від контрагентів-постачальників та реалізовувати товари контрагентам - покупцям.

При цьому, податковою не прийнято до уваги, що позивач взагалі не мав ніяких взаємовідносин з ПП «Агропрайд» в перевіреному періоді.

Апелянтом не надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми по яких позивач включив до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість. Наявні в матеріалах справи та досліджені під час апеляційного перегляду справи первинні документи, надані позивачем та його контрагентами, за змістом відповідають вимогам законодавства, які пред'являються до первинних документів. Доказів недостовірності даних в цих документах апелянтом не представлено.

При цьому, єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, як вже встановлено судом, відповідні податкові накладні у позивача на час перевірки були наявні.

Тобто, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем. Жодний законодавчий акт не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

За чинними нормами права будь-яка відповідальність, у т.ч. цивільна, податкова, фінансова носить індивідуальний характер і стосується лише винної особи, через що на позивача не може бути покладено відповідальність за невиконання або неналежне виконання контрагентами обов'язків зі своєчасності, правильності ведення бухгалтерського і податкового обліку та звітності.

Крім цього, суд першої інстанції неодноразово звертався до органів ДФС з запитом про надання суду інформації про набрання законної сили рішенням по кримінальній справі №330302-11, в рамках якої призначалась перевірка ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Алгар». При цьому, слідчими органами не встановлено скоєння позивачем та контрагентами ТОВ «Софита», ТОВ «Адекс-Пром» злочинів у сфері фіктивного підприємства. /т.3 а.с.188-189/

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно підтвердження фактичного здійснення господарських операції щодо отримання позивачем від його контрагентів товару та послуг, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та його контрагенти на час укладання спірних правочинів, були зареєстровані як платники податку на додану вартість. Вказана обставина також не заперечувалася відповідачем.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо дотримання ТОВ «ВКФ «Алгар» вимог пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» при формуванні податкового кредиту в жовтні та листопаді 2010 року.

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст. 200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія