Справа № 819/840/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8732/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судових засідань Мацьків М.С.,

представника відповідача Лещук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати:

податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС) від 30 січня 2017 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) на 102530,03 грн.;

№ від 30 січня 2017 року ГУ ДФС про збільшення суму грошового зобов'язання з військового збору (далі - ВЗ) на 7746,85 грн.;

податкову вимогу ГУ ДФС № 3752-17 від 12 квітня 2017 року.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі № 819/840/17 позов було задоволено.

У апеляційній скарзі ГУ ДФС просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

У обґрунтування своїх вимог посилається на те, що під час проведеної податковим органом перевірки позивача (акт від 16 грудня 2016 року № 5146/19-18-13-02/НОМЕР_3) було виявлено порушення ним абз. «д» пп.164.2.17 п. 164.2 ст.164, пп. «в» п. 176.1 ст. 176, ст. 179 Податкового кодексу України (далі - ПК) та п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК.

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що ПАТ «Укрсоцбанк» не було прийнято рішення щодо припинення зобов'язань за кредитним договором № 770/38-995-08 від 22 серпня 2008 шляхом прощення боргу ОСОБА_3 Позивач був проінформований у один із встановлених законом способів про те, що банк здійснив анулювання боргу і відповідно до вимог пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК самостійно мав сплатити ПДФО, ВЗ та відобразити такий дохід у річній податковій декларації, однак цього не зробив.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_3 на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що питання припинення зобов'язань, що виникають з кредитних договорів, в тому числі шляхом прощення боргу, повинні бути врегульовані між сторонами зобов'язання в рамках договірних правовідносин. ПAT «Укрсоцбанк» не було прийнято рішення щодо припинення зобов'язань за кредитним договором № 770/38-995-08 від 22 вересня 2008 шляхом прощення боргу, а отже відсутні підстави вважати, що позивач отримав додаткові блага.

Оскільки позивач фактично повернув на рахунок кредитора кошти, які перевищують розмір отриманих в якості кредиту, та сторонами по договору фактично було достроково припинено дію договору кредиту на певних умовах, суд дійшов висновку, що позивачем не було отримано доходу, який в розумінні положень ст.ст. 14, 163, 164, 165 ПК підлягає оподаткуванню, а тому оскаржені податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Враховуючи те, що оскаржені податкові-повідомлення рішення суд визнав протиправними, податкова вимога № 3752-17 від 12 квітня 2017 року підлягає також скасуванню, оскільки вона була сформована на їх підставі.

Даючи правову оцінку постанові суду першої інстанції та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до п. 164.1. ст. 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно пп. 162.1.1. п. 162.1. ст. 162 ПК платниками податку є фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Пунктом 163.2. ст. 163 ПК визначено, що об'єктом оподаткування нерезидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до пп. 14.1.47. пункту 14.1. ст. 14 ПК додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з абзацом «д» пп. 164.2.17. п. 164.2. ст. 164 ПК в редакції, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У відповідності до пп. 165.1.29. п. 165.1. ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються, зокрема, основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, податковим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, результати якої, оформлені актом від 16 грудня 2016 року № 5146/19-18-13-02/НОМЕР_3, лягли в основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги відповідача. Під час перевірки ГУ ДФС дійшло висновку, що позивачем порушено абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп. «в» п.176.1 ст.176, ст. 179 та п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК.

На переконання апеляційного суду, суть вказаного публічно-правового спору зводиться до перевірки обґрунтованості висновків ГУ ДФС про виникнення у ОСОБА_3 зобов'язань з ПДФО та ВЗ через отримання додаткового блага від ПAT «Укрсоцбанк».

Відповідно до матеріалів справи 22 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ПAT «Укрсоцбанк» було укладено договір № 770/38-995-08 про надання відновлювальної кредитної лінії № 770/38-995-08, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 85000 доларів США зі сплатою 14 % річних та комісії, в розмірі та порядку, визначеному у Додатку № 1 до договору, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 15 вересням 2023 року (включно).

12 грудня 2014 року між позивачем та кредитором було підписано договір про внесення змін до договору кредиту № 770/38-995-08 від 22 вересня 2008 року про встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 12 % річних.

29 травня 2015 між позивачем та кредитором було підписано ще один договір про внесення змін до договору № 770/38-995-08 від 22 вересня 2008 року, згідно з яким за умови внесення позивачем до 31 грудня 2015 року одноразового платежу в сумі від 500 доларів США на підставі заяви на сплату заборгованості згідно з умовами Опції 50-50 з частковим анулюванням ОСОБА_3 матиме право на анулювання (прощення) заборгованості по кредиту, процентам та комісіям в сумі, що дорівнює сумі платежу.

Позивач ОСОБА_3 скористався вказаними умовами договору та сплатив:

29 травня 2017 року заборгованість за кредитом згідно з умовами Опції 50 - 50 з частковим анулюванням - 1000 доларів США, з яких 399,69 доларів США було зараховано в погашення основного боргу, а 600,31 доларів США - в рахунок сплачених відсотків за кредитом;

9 червня 2015 року заборгованість за кредитом згідно з умовами Опції 50 - 50 з частковим анулюванням - 1000 доларів США, з яких 865,10 доларів США було зараховано в погашення основного боргу, а 134,9 доларів США - в рахунок сплачених відсотків за кредитом;

16 червня 2015 року заборгованість за кредитом згідно з умовами Опції 50 - 50 з частковим анулюванням - 17180 доларів США, з яких 17109,98 доларів США було зараховано в погашення основного боргу, а 70,25 доларів США - в рахунок сплачених відсотків за кредитом.

Виходячи із відповіді ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року № 11.1-186/79-768 у травні, червні 2015 року банком було анульовано ОСОБА_3 частину кредитної заборгованості у розмірі 413165,17 грн. (сума основного боргу) та відомості про це відповідно відображено в податковому розрахунку ф.№ 1 -ДФ.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що правовідносини, що виникають між банком та його клієнтом з питань надання банківських послуг, врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Статтею 509 ЦК визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 604 ЦК передбачена можливість припинення зобов'язання за домовленістю сторін.

Окрім того, згідно із ч. 1 ст. 605 ЦК зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Виходячи із наведених правових норм та встановлених судом обставин, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що анулювання (прощення) заборгованості по кредиту у позивача ОСОБА_3 було здійснено внаслідок виконання позивачем умов договору від 29 травня 2015 року про внесення змін до Договору кредиту від 22 вересня 2008 року № 770/38-995-08 з ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом внесення одноразових платежів у сумі, що перевищувала 500 доларів США, згідно з умовами передбаченої цим договором Опції 50-50.

Таким чином, оскільки часткове зменшення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк» відбулося внаслідок використання ним самим можливостей, що передбачені умовами зазначеного договору від 29 травня 2015 року, то підстав вважати, що анулювання (прощення) заборгованості у даному випадку мало місце за самостійним рішенням кредитора ПАТ «Укрсоцбанк», як це передбачено п. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК, на переконання апеляційного суду, немає.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що податковий орган без належних правових підстав дійшов висновку про порушення ОСОБА_3 приписів п. «д» пп. 164.2.17. п. 164.2. ст. 164 ПК та виникнення у нього у зв'язку із цим податкових зобов'язань по сплаті ПДФО і ВЗ. Тому позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС від 31 січня 2017 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДФО на 102530,03 грн. та № про збільшення суму грошового зобов'язання з ВЗ на 7746,85 грн., а отже і сформованої на їх підставі податкової вимоги № 3752-17 від 12 квітня 2017 року, правомірно задоволено судом першої інстанції.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 липня 2017 року у справі № 819/840/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

Р.П.Сеник

Ухвала у повному обсязі складена 17 листопада 2017 року.