Справа № 225/5057/17
Суддя: Мигалевич В. В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа: № 225/5057/17
Провадження № 2-а/225/121/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.

за участю:

секретаря судового засідання -Голубової О.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області адміністративний позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_3 здобула право на отримання пенсії за віком. Зазначає, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області з жовтня 2014 року. Однак, з березня 2016 року відповідач припинив виплачувати позивачу належну їй пенсію. Будь-які повідомлення від Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинська Донецької області про підстави призупинення виплат пенсії на адресу позивача не надходили. Законодавство України передбачає, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо-переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України. Таких підстав для припинення виплати пенсій, як відсутність за місцем проживання, вищенаведеними законами не передбачено. Однак, відповідач призупинив виплату позивачу пенсії у зв'язку з тривалою відсутністю за місцем проживання. У зв'язку з цим представник позивача просить про наступне:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_3 з березня 2016 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області щодо призупинення виплати пенсії ОСОБА_3;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_3 починаючи з березня 2016 року, а також утриматися від подальшого призупинення її виплати.

Представник позивача надав суду заяву з проханням розглянути справу без участі позивача та її представника, на задоволенні позову наполягають.

Представник відповідача подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області заперечує щодо адміністративного позову громадянки ОСОБА_3 про визнання дій управління протиправними та зобовязання поновити виплату пенсії з наступних причин:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Дзержинську як внутрішньо переміщена особа з 01.09.2014 року, якій пенсія виплачувалася за даними електронної пенсійної справи.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне страхування, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних догорів з пенсійного забезпечення, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Отже, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови та порядок пенсійного забезпечення.

Згідно частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 року «Про затвердження Порядку виплати пенсії та грошової допомоги через поточні рахунки в банках» виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо).

Тобто слід розмежовувати виплату пенсії громадянам України, які постійно проживають на підконтрольній українській владі території та за своїм волевиявленням здійснили зміну місця фактичного проживання в межах України та громадян, які вимушено здійснили зміну фактичного місця проживання з непідконтрольної території на територію, що підконтрольна українській владі та набули статусу внутрішньо переміщеної особи.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, управління керується нормативно-правовими актами, що визначають порядок та умови виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, а саме: Законом України від 20.10.2014 №1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 18.02.2016 №136 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування».

Вищезазначені нормативні акти не позбавляють права позивача на отримання пенсії, а встановлюють певний порядок її отримання в умовах проведення антитерористичної операції.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб встановлено визначення поняття внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно частини 3 статті 7 Закону України №1706 - громадяни пенсійного віку мають право на отримання соціальних виплат за місцем фактичного проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України №1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з пунктом 7 Порядку про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 08.06.2016 №365 достовірність інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, яка зазначена в заяві, підлягає перевірці, так як пенсія виплачується у разі фактичного проживання внутрішньо переміщеної особи за місцем реєстрації, вказаним в довідці департаменту соціального захисту населення про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Акт, складений за результатами такої перевірки, спрямовується на розгляд Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, створеної при райдержадміністраціях або міськрадах, яка приймає остаточне рішення про призначення або поновлення виплати пенсії, і тільки за результатами цього рішення управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області призначає пенсію або поновлює її виплату.

Іншого порядку відновлення пенсійної виплати внутрішньо переміщеним особам законодавством не передбачено.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 22.05.2015 року її взято на облік з 01.09.2014 року як внутрішньо переміщену особу та пенсія виплачувалась за даними електронної пенсійної справи.

Згідно копії довідки від 22.05.2016 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Департаменту соціального захисту населення Дзержинської міської ради ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

01.03.2016 року виплату пенсії припинено до зясування фактичного місця проживання.

29.06.2016 року ОСОБА_3 звернулася до управління з особистою заявою № 1905 про поновлення виплати пенсії та надала довідку від 29.06.2016 року № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно Виписки з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 02.11.2016 року № 20 в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_3 відмовлено у звязку з скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи в результаті надання ВПО недостовірних даних та згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Рішенням № 190096 від 03.11.2016 року управлінням припинено виплату пенсії ОСОБА_3

Скасування довідки є не єдиною причиною призупинення виплат внутрішньо переміщеним особам. Постановою № 365 визначені й інші підстави призупинення виплат: встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання, яке зафіксоване в акті обстеження, а також інформація, отримана від органів внутрішніх справ, Прикордонної служби, Служби безпеки України, Національної поліції, Державної міграційної служби, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Якщо розглядати вимоги позивача щодо обовязку поновити виплату пенсії на підставі норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», слід зазначити, що в такому випадку в управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області взагалі не виникає зобовязань перед ОСОБА_3 щодо виплати пенсії, оскільки згідно паспорта громадянина України, позивач зареєстрований Центрально-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області за адресою: м. Горлівка, смт. Широка Балка, вул. Гребельна,172, у той час коли управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області згідно частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» № 1058 від 09.07.2003 року та пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 року «Про затвердження Порядку виплати пенсії та грошової допомоги через поточні рахунки в банках» здійснює виплату пенсії за фактичним місцем проживання особи в межах міста Торецька (Дзержинська) Донецької області.

Якщо розглядати ОСОБА_3, як тимчасово переміщену особу, то порядок та умови виплати пенсій внутрішньо переміщених осіб регулюється Законом України від 20.10.2014 №1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, Постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 Про облік внутрішньо переміщених осіб, від 05.11.2014 № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, від 08.06.2016 № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, від 18.02.2016 №136 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування», згідно яких в першу чергу позивач повинен бути зареєстрований, як тимчасово переміщена особа, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично проживати за адресою, що зазначена у довідці в межах міста Торецька (Дзержинська) Донецької області.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України своєю постановою від 21.03.2017 року у праві № К/800/3123/17 визначає, що виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною 3 статті 35 та статтею 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», але перелік підстав для припинення виплати пенсії не є вичерпним і може врегульовуватися іншими нормативно правовими актами.

На час розгляду справи положення встановлені Законом України від 20.10.2014 №1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 18.02.2016 №136 «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування» не визнанні неконституційними.

Отже, Рішенням № 190096 від 03.11.2016 року управлінням припинено виплату пенсії ОСОБА_3 на підставі п.5 ст.49 Закону України № 1058, ст.12 Закону України № 1706, п.14 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року у звязку із скасуванням довідки про взяття на облік ВПО.

Керуючись статтею 4, частиною 1 статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» № 1058 від 09.07.2003 року, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 року «Про затвердження Порядку виплати пенсії та грошової допомоги через поточні рахунки в банках»,частиною 3 статті 7 Закону України від 20.10.2014 №1706-VІІ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 Про облік внутрішньо переміщених осіб, пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №136 Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, які відповідають змісту письмових заперечень проти позову. Просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.09.2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області та отримувала пенсію за віком.

01.03.2016 року виплату пенсії припинено до зясування фактичного місця проживання.

Згідно виписки з протоколу засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 02.11.2016 року № 20 в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_3 відмовлено у звязку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи в результаті надання ВПО недостовірних даних та згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

На підставі Рішення № 190096 від 03.11.2016 року відповідачем відмовлено у відновленні соціальних виплат ОСОБА_3 у звязку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

Суд не може погодитися із доводами представника відповідача про наявність підстав для застосування пункту 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з врахуванням також приписів Закону № 1706-VII.

Так, цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

Як встановлено у судовому засіданні, виплату пенсії позивачу припинено відповідачем з 01.03.2016 року до зясування фактичного місця проживання.

Рішенням начальника УПФУ в м. Дзержинську Донецької області № 190096 від 03.11.2016 року ОСОБА_3 відмовлено у відновленні соціальних виплат у звязку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює такі підстави для припинення виплати пенсії, як до зясування фактичного місця проживання, скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Крім того, суд зазначає наступне.

Верховний суд України 6 жовтня 2015 року ухвалив постанову по справі № 608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право (право на отримання пенсії) незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія. Тут слід зазначити, що таке рішення суд ухвалив у справі за переглядом судових рішень стосовно спору про припинення виплат особі, яка постійно проживає за кордоном. Між тим, важливим залишається загальний принцип, висвітлений в цьому рішенні, який пов'язаний із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та проголошує непохитність права людини щодо володіння своєю власністю. Цей принцип безпосередньо висвітлений у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, де поважний суд встановив порушення Конвенції у разі залежності на отримання пенсії від місця проживання особи.

Крім того, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на викладене, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

В якості джерела міжнародного права національні суди України повинні посилатися на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», де поважний суд встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території (в даному випадку - Придністров'я), вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Встановлені у справі обставини дають підстави для висновку про те, що у відповідача не було законних підстав для припинення виплати пенсії ОСОБА_3 з березня 2016 року, тобто його дії щодо припинення виплати пенсії та бездіяльність у не здійсненні передбачених законом заходів для виплати позивачу пенсії є протиправними.

Зазначене порушене право, із урахуванням ч. 2 ст. 11 КАС України, підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача відновити (поновити) з березня 2016 року нарахування і виплату пенсії за віком ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій.

Оскільки раніше, суд прийшов до висновку про те, що дії Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську щодо припинення з березня 2016 року виплати пенсії є протиправними, відповідно, за таких умов суд вважає рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську № 190096 від 03.11.2016 року про відмову у відновленні соціальних виплат (пенсії) ОСОБА_3 таким, що не відповідає діючому законодавству України, а тому підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги, яка стосується зобовязання відповідача утриматись від подальших протиправних дій щодо виплати пенсії, суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки ця вимога стосується майбутніх періодів і суд позбавлений можливості встановити наперед правомірність або протиправність дій відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

У відповідності до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно частини першої статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (із змінами від 06.12.2016 р.), від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Враховуючи викладене вище, а також ту обставину, що позивачем при подачі до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, позивача у відповідності до ухвали суду від 14.11.2017 року звільнено від сплати судового збору, суд не стягує з відповідача судові витрати, оскільки позивачем вони фактично не понесені (не надано документального підтвердження понесених ним судових витрат), і процесуальним законом не передбачено іншого порядку розподілу судових витрат по сплаті судового збору між сторонами у випадку, коли відповідач, який є субєктом владних повноважень і позивач звільнені від сплати судового збору, а рішення ухвалене не на користь субєкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 158, 159, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області щодо невиплати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, пенсії з 01 березня 2016 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області від 03.11.2016 року № 190096 про відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат (пенсії) ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 01 березня 2016 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова в частині виплати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, пенсії за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Дзержинський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: