Справа № 308/1726/17
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/1726/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Бутенко Антона Сергійовича про визнання дій інспектора незаконними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до інспектора роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Бутенко Антона Сергійовича про визнання дій інспектора незаконними та скасування постанови.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою інспектора роти №3 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Бутенко А.С. по справі про адміністративне правопорушення серії АР №704442 від 12.02.2017 року на позивача ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Позивач вважає, що винесена інспектором постанова не ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає скасуванню, як незаконна. Позивач зазначає, що в оскаржуваній постанові зазначено, що «12.02.2017 року 09 год. 30 хв. на (в) Закарпатська область, с.Баранинці, вул.Гагаріна, 94, при повороті праворуч з кільцевого перехрестя не ввімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив п.9.2 «б» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративне правопорушення». Позивач вказує, що викладені в постанові обставини не відповідають дійсності та зазначає, що рухаючись на автомобілі по об'їзній дорозі від ринку по вул.Краснодонців, перед кільцевою розв'язкою за с.Дравці, він зупинився, щоб пропустити транспорт. В цей момент він помітив патрульний автомобіль, водій якого розмовляв по телефону, а тому він вирішив зробити йому зауваження, оскільки поліцейські також повинні дотримуватись правил дорожнього руху, а не лише вимагати це від інших. Тому позивач поїхав за патрульним автомобілем та попросив їх зупинитись, подавши відповідний сигнал фарами. Автомобіль зупинився на кільцевій розв'язці перед поворотом на Мукачево, а він на керованому ним автомобілі зупинився позаду. Підійшовши до водія, він зробив йому зауваження щодо необхідності дотримання ПДР. Як вказує позивач, після цього патрульні попросили у нього документи та почали звинувачувати, що він нібито сам порушив ПДР. Позивач наполягає, що жодного правопорушення він не вчиняв, жодних доказів вчинення ним правопорушення нема, так як він сам зупинився позаду патрульного автомобіля з дотриманням ПДР. Крім того, позивач зазначає, що при складанні постанови його було позбавлено права на захист, жодні права йому ніхто не роз'яснив, дії поліцейського були грубими. За таких обставин, позивач, із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.09.2017 року, просить: визнати дії інспектора роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Бутенко Антона Сергійовича щодо винесення ним постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АР №704442 від 12.02.2017 року незаконними; скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Бутенко Антона Сергійовича по справі про адміністративне правопорушення серії АР №704442 від 12.02.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасувати на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а справу провадженням закрити.

В судове засідання позивач не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 14.11.2017 року до суду надійшли заяви представників позивача ОСОБА_1 - адвокатів Есенова О.Р. та Сочки І.І. про розгляд справи без їх участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідач - інспектор роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Бутенко А.С. у судове засідання не з'явився повторно, про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Представник Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. 14.11.2017 року представником відповідача Галас Ю.М. до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника УПП у містах Ужгороді та Мукачеві, в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 7 ч.1 ст.3 КАС України визначає, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Бутенко Антона Сергійовича про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР за №704442 від 12.02.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешк.м.Ужгород, АДРЕСА_1, керуючи транспортним засобом MERSEDES-BENZ E270, номерний знак НОМЕР_1, 12.02.2017 року о 09 год. 30 хв. на (в) Закарпатська область, с.Баранинці, вул.Гагаріна, 94, при повороті праворуч з кільцевого перехрестя не ввімкнув світловий покажчик, здійснив поворот з відповідного напрямку, чим порушив п.9.2 «б» ПДР України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З змісту адміністративного позову слідує, що позивач ОСОБА_1 заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом марки MERSEDES-BENZ E270, номерний знак НОМЕР_1, 12.02.2017 року о 09 год. 30 хв. на об'їзній дорозі в м.Ужгороді, на кільцевій розв'язці за с.Дравці, та зазначає, що проїхав кільцевий рух та зупинився на узбіччі з дотриманням Правил дорожнього руху.

Крім того, позивач посилається на порушення відповідачем, Інспектором інспектора роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Бутенко А.С., порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема встановленого ст.279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.1 ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ч.2 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, частини 1, 2, 3 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч.4 ст.258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Позивач посилався на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якому КС України зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, а відповідно вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху (ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема ст.ст. 278, 279), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що інспектор роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенант поліції Бутенко А.С. склав постанову у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до вищезазначених судом норм Закону.

Посилання позивача, як на підставу для скасування зазначеної вище постанови, на те що відповідач не вчинив дій передбачених ст. 279 КУпАП не є доцільними, оскільки у даному випадку інспектор поліції діяв у порядку передбаченому частиною 5 статті ст. 285 КУпАП.

Також, в оскаржуваній постанові чітко зазначені реквізити для сплати штрафу, а позивачу відразу після розгляду справи вручена копія такої постанови із реквізитами сплати штрафу.

Також суд зазначає, що з постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вбачається, що позивачу роз'яснені його права, крім того, такі зазначені на звороті самої постанови, в тому числі і передбачені ст.. 268 КУпАП про надання правової допомоги. Та ним отримано копію постанови та роз'яснення строки та порядок її оскарження, що підтверджується його підписом без зауважень. В подальшому позивач, оскаржив постанову при притягнення його до відповідальності в судовому порядку.

Разом з тим, незважаючи на заперечення водієм факту порушення ПДР при винесенні оскаржуваної постанови інспектором всупереч ст.245 КУпАП не було вжито заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідженні всіх обставин справи. Відповідачем жодних доказів, зокрема пояснень свідків, пояснень інших учасників руху, фото-та відео фіксацію на підтвердження факту вчинення позивачем вказаного правопорушення суду не надано.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.9.2 «б» Правил дорожнього руху суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В порушення законодавчих положень відповідачем не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.

Зі змісту статті 6 Європейської конвенції з прав людини вбачається, що кожний обвинувачений у скоєнні злочину має як мінімум право мати достатньо часу та можливості для підготовки свого захисту, а також захищати себе сам особисто або через обраного ним самим захисника. При цьому Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема в справі «Deweer v. Belgium» (рішення Суду від 27.02.1980 року), зазначав, що немає ніяких підстав для вузької інтерпретації ст. 6 Конвенції. Так, зазначена стаття застосовується не тільки власно до кримінального судового провадження, але і по відношенню до дисциплінарних та адміністративних процедур (принцип автономності).

Підсумовуючи вказане, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, є підставою для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія АР за №704442 від 12.02.2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Водночас, щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) суб'єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ст.122 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, тому в цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі ст. ст. 7-14, 18, 19, 24, 71, 128, 143, 146, 158, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.2 ст. 122, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Бутенко Антона Сергійовича про визнання дій інспектора незаконними та скасування постанови - задовольнити частково.

Постанову інспектора роти №3 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Бутенко Антона Сергійовича про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР за №704442 від 12.02.2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень - скасувати.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош