Справа № 333/4196/17(2-а/333/221/17)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2017 рокусправа № 333/4196/17(2-а/333/221/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання:ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 р.

у справі № 333/4196/17(2-а/333/221/17)

за позовом ОСОБА_2

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського обєднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя з позовом, в якому просив зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання, а саме з 30.11.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він суддя апеляційного суду Запорізької області у відставці стоїть на обліку відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2016 року. У довідках від 27.11.2015 року та 01.12.2016 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, які були видані головою Апеляційного суду Запорізької області і начальником відділу планово-фінансової діяльності помилково не було враховано 1/12 матеріальної допомоги на оздоровлення, що потягло за собою призначення і виплату йому органами Пенсійного Фонду щомісячного довічного грошового утримання у меншому розмірі. 02.06.2017 року знов звернувся до відповідача з клопотанням про перерахунок призначеного утримання судді у відставці та надав довідки з урахуванням 1/12 матеріальної допомоги від 02.06.2017 року. Листом відповідача від 30.06.2017 року №178/л-1 відмовлено у перерахунку призначеного довічного грошового утримання з включенням сум матеріальної допомоги. З такою позицією відповідача не згоден, оскільки зміст матеріальної допомоги полягає у виплаті грошових коштів, яка здійснювалась позивачу систематично та включена в оподатковуваний дохід. Бухгалтерією суду матеріальну допомогу віднесено до фонду оплати праці, що є складовою заробітної плати.

Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.09.2017 року позов задоволено: визнано протиправними дії Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 30.11.2015 року та зобов'язано Шевченківське об'єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання, а саме з 30.11.2015 року.

Не погоджуючись з даною постановою суду відповідач - Шевченківське об'єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Як на доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідно до чинного законодавства допомога на оздоровлення не є складовою суддівської винагороди, відтак включення її до складу заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці немає підстав.

Сторони до суду не зявилися. Про день, місце та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є належний доказ, що дає судові підстави для застосування положень частини 4 статті 196 КАС України.

У звязку з неявкою сторін фіксування судового засідання не здійснювалось, відповідно ч.1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи, та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Шевченківському обєднаному управлінні пенсійного фонду України м. Запоріжжя та з 30.11.2015 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

20.06.2017 року ОСОБА_2 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя з заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та листом від 30.06.2017 року № 178/Л-1 відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку, оскільки допомога на оздоровлення не є складовою суддівської винагороди і для включення до складу заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підстав немає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, обґрунтованості доводів щодо правомірності свого рішення суду не довів, а тому позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону «Про статус суддів» від 15.12.1992р. № 2862-XII судді, які пішли у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Разом з тим, визначений Законом № 2862-ХІІ порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання суддів було змінено у зв'язку із набранням чинності Законом України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-VІ, чинній до 1 жовтня 2011 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року внесено зміни до частини 3 статті 138 Закону № 2453-VІ передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, зокрема, частину третю статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону № 3668-VI, визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Відповідно до ст. 152 Конституції України - нормативно-правові акти, які визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відтак, з 03 червня 2013 року, втратила чинність ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-VІ , в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI, якою було передбачено виплату щомісячного довічного грошового утримання з якого було сплачено страхові внески.

2 червня 2016 року Верховною ОСОБА_1 України було прийнято Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, який згідно з пунктом 1 його розділу "Прикінцеві та перехідні положення" набрав чинності з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року №1401-VIII (крім пунктів 39 та 48 цього розділу, які набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону) - тобто 30 вересня 2016 року.

Пунктом 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII (в редакції чинній на час призначення позивачу довічного грошового утримання), після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди.

За правилами ч. 1 ст. 135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (ч.2 ст.135 Закону №1402-VIII).

Відтак, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення, не передбачена вищезазначеною статтею то апеляційний суд вважає, що орган пенсійного фонду правомірно відмовив позивачу у врахуванні її при обчислені щомісячного довічного грошового утримання, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята судом з порушенням норм матеріального права та за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, через що підлягає скасуванню та слід прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.160 , 195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - задовольнити.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 р.

у справі № 333/4196/17(2-а/333/221/17) - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову за позовом ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 16.11.2017 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва