Справа № 300/860/17
Суддя: Софілканич О. А.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 300/860/17

14.11.2017 смт.Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді

ОСОБА_1 О. А., за участю секретаря судового засідання Балецького С.М., розглянувши у залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Міжгірського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання незаконними дії Міжгірського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та зобов"язання вчинити певні дії,

встановив:

25.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 з вищезазначеним позовом.

Позов мотивував тим, що Міжгірським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області позивачу неправомірно відмовлено у зарахуванні до загального стажу період роботи з 24.05.1963 року по 17.06.1964 року згідно довідки від 04.11.1964 року у будівельному управлінні №25 Рівненського будівельно- монтажного тресту. Просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо вказаної відмови та зобов'язати зарахувати до трудового стажу ОСОБА_3 вказаний період роботи.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася до судового засідання подала письмові заперечення проти позову та заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі.

Згідно ч. 6 ст.128 КАС України суд вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини 1 статті 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.18 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 17.11.2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою щодо включення в загальний стаж роботу в будівельному управлінні №25 мотористом з 24 травня 1963 року по 17 червня 1963 року (а.с.36).

Міжгірське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області розглянувши дану заяву, беручи до уваги матеріали пенсійної справи та долучені документи до заяви від 17.11.2016 року дійшло до висновку, що підстав для зарахування стажу роботи згідно наданої довідки від 04.11.1964 року, за період роботи з 24.05.1963 року по 17.06.1964 року у будівельному управлінні №25 Рівненського будівельно-монтажного тресту немає, оскільки у поданій довідці відсутня підстава її видачі (а.с.12-13).

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до Головного управління ПФУ у Закарпатській області, отримавши 22.09.2017 року відповідь про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 24.05.1963 року по 17.06.1964 року (а.с.4).

Так, на час заповнення трудової книжки позивача, порядок їх оформлення був визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Державного комітету ОСОБА_5 Міністрів СРСР по питаннях праці і заробітної плати від 09.07.1958 року № 620 у відповідності до постанови ОСОБА_5 Міністрів СРСР від 14.09.1957 року № 1104.

Згідно з п.1-4 Інструкції №620, трудові книжки згідно з постановою ОСОБА_5 Народних Комісарів СРСР від 20 грудня 1938 року № 1320 велись на всіх робітників і службовців, працюючих в державних і кооперативних підприємствах, установах, організаціях більше 5 днів.

Особи, які поступали на роботу в якості працівника або службовця вперше, в т.ч. члени колгоспів або промислових артелей, зобов'язані надати адміністрації довідку про останнє заняття, видану за місцем проживання домоуправлінням, сільською або селищною радою, вуличним комітетом.

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу І Інструкції № 620, трудова книжка заповнялась в присутності працівника не пізніше 5 днів після його прийому на роботу. В подальшому працівнику надавалось право ознайомитися з веденням записів в його трудовій книжці.

Згідно з п.п.14, 15 розділу І Інструкції № 620, якщо працівник до вступу на дане підприємство вже працював в якості працівника або службовця, але на нього по будь-яким причинам не було заведено трудову книжку, то при заповненні трудової книжки в розділі «Відомості про роботу» в графі 3 перш за все вносився запис про загальний стаж роботи в якості працівника або службовця до вступу на дане підприємство, установу або організацію.

ОСОБА_5 Міністрів СРСР від 14.12.1962 року № 1248 підпункт "в" пункту 10 постанови ОСОБА_5 народних комісарів СРСР від 20.12.1938 року №1320 «Про введення трудових, книжок» викладено в наступній редакції: «в розділі «відомості про роботу» перш за все вноситься відповідний запис в графі 3 «загальний стаж роботи в якості робітника або службовця до вступу на дане підприємство (в установу), яке видає трудову книжку, складає скільки-то років, в тому числі: «В графі 4 відповідно пишеться «Підтверджено документами стаж».

Після цього в графи 2 і 3 на підставі належно оформлених документів відповідно вносяться конкретні записи про те, на якому підприємстві, в якій установі або організації, в які періоди і на яких посадах працював власник трудової книжки до вступу на підприємство, установу, організацію, які видають трудову книжку. В графі 4 після кожної з цих записів вказується, на підставі якого документу здійснено запис.

Як убачається з матеріалів справи, трудова книжка позивача ОСОБА_3 заповнена 14.07.1964 року, позивач прийнятий на роботу 09.07.1964 року. Запис №1 про роботу з 24.05.1963 року по 17.06.1964 року в якості моториста в будівельному управлінні №25 Рівненського будівельно-монтажного тресту здійснено на підставі довідки від 04.11.1964 року, виданої пізніше, ніж заповнена трудова книжка (а.с.10).

Отже, наведене свідчить про те, що трудова книжка позивача заповнена з порушенням чинного на той час законодавства.

На дату призначення пенсії є чинним Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637.

Пунктом 2.8. Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності архівними установами.

В матеріалах справи містяться довідки архівних установ, з яких відомо, що документи будівельного управління №25 Рівненського будівельно-монтажного тресту на зберігання до архівного відділу Сарненської РДА, трудового архіву Сарненського району та державного архіву Рівненської області не надходили (а.с.11, 40).

Відповідно до пункту 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, оррганізації, або відсутності архівних даних з інших причин, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу.

Свідок, що знає заявника по спільній з ним роботі, може ствердити лише той час, протягом якого він працював разом з заявником та наявні підтверджуючі документи за цей період роботи.

Як видно із нотаріально-посвідченої заяви свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дані особи стверджують про те, що ОСОБА_3 з 24.05.1963 року по 17.06.1964 року працював мотористом у будівельно- монтажному управлінні №25 м.Сарни Рівненської області.

Однак, до поданої заяви свідків не долучено жодного документа, який би міг підтвердити спільну з ОСОБА_3 роботу на даному підприємстві, що суперечить вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637.

Частина 1 ст.71 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що підстав для зарахування до страхового стажу позивача ОСОБА_3 періоду роботи з 24.05.1963 року по 17.06.1964 року в будівельному управлінні №25 Рівненського будівельно-монтажного тресту немає, Міжгірське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області при вирішенні заяви ОСОБА_3 від 17.11.2016 року діяло в межах своєї компетенції та у спосіб, визначений законодавством України, правових підстав для задоволення позовних вимог позивача за наявних у справі доказах немає.

Керуючись ст.ст.2,6, 11, 71, 158-160 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.18, 46 Конституції України, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Державного комітету ОСОБА_5 Міністрів СРСР по питаннях праці і заробітної плати від 09.07.1958 року № 620, суд -

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Міжгірського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання незаконними дії Міжгірського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та зобов"язання вчинити певні дії- відмовити.

ОСОБА_5 може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Воловецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя: Софілканич О. А.