Справа № 679/1377/17
Суддя: Стасюк Р. М.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/212/2017
Справа № 679/1377/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі: головуючого судді Стасюка Р.М.,

при секретарі Федорчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє, ОСОБА_2 до поліцейського СРПП №4 Острозького ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_3, третя особа Острозький ВП ГУНП в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якого діє, ОСОБА_2, звернувся до суду, в порядку адміністративного судочинства, із позовом до поліцейського СРПП №4 Острозького ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_3, третя особа Острозький ВП ГУНП в Рівненській області, в якому просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР №543056 від 22.10.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та закрити провадження у справі із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 22.10.2017 року поліцейський СРПП №4 Острозького ВП старший сержанта поліції ОСОБА_3 виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР №543056, в якій зазначив, що він 22.10.2017 року о 12 год. 17 хв., керуючи транспортним засобом «Chevrolet Tacuma» державний номерний знак «ВХ 1249 АС» в м.Острог по вул.Гальшки Острозької, порушив правила зупинки і стоянки, здійснив зупинку на перехресті, чим порушив пункт 15.9. ґ ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. З твердженням інспектора не погоджується, оскільки зупинку здійснив у дозволеному місці та з дотриманням правих дорожнього руху. Зазначає, що інспектор не перевірив обґрунтованість свого припущення, не встановив відстань між автомобілем і перехрестям ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини. Будь-яких доказів того, що саме позивач допустив порушення правил дорожнього руху, яке зафіксоване за допомогою засобів фіксації правопорушень, що працюють в автоматичному режимі інспектор до оскаржуваної постанови не додав. Зокрема відсутні зображення чи відеозапис автомобіля в момент вчинення правопорушення. Окрім того, він вимагав від відповідача - поліцейського СРПП №4 Острозького ВП старшого сержанта поліції ОСОБА_3 про приєднання до матеріалів адміністративної справи своїх пояснень, щодо факту відсутності вчинення адміністративного правопорушення, проте відповідачем було відмовлено у вказаній пропозиції, мотивуючи це тим, що усі його претензії може заслухати тільки суддя.

Враховуючи наведені обставини позивач вважає дану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, вказуючи також на відсутність в матеріалах справи належних доказів на підтвердження його умислу та вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

За таких обставинах, оскільки сторони в судове засідання не зявилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч.1 ст.41 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення водіями транспортних засобів правил зупинки тягне за собою адміністративну відповідальність.

Зі змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР №543056 від 22.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за те, що цього ж числа о 12 год. 17 хв. в м.Острог по вул.Г.Острозької, керуючи транспортним засобом «Chevrolet Tacuma» державний номерний знак «ВХ 1249 АС» порушив правила зупинки та стоянки, здійснив зупинку на перехресті, чим порушив пункт 15.9. ґ ПДР України. За вчинення даного адміністративного правопорушення до нього застосовано адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ст.ст. 71, 128 КАС України.

Як роз'яснено в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виходячи з вимог статті 71 КАС України, відповідач повинен був довести, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, проте будь-яких доказів цього не надав. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд погоджується із доводами позивача, про те, що відповідачем не зясовано всіх обставин відповідно до вимог ст.280 КУпАП, всупереч ч.2 ст.71 КАС України ним не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача і які б доводили достовірність порушенням позивачем ОСОБА_1 дорожнього руху України.

З наведеного вбачається, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірність свого рішення, не забезпечив доказування, як того вимагає ст.71 КАС України, що дає підстави суду зробити висновок про недоведеність вини позивача в порушенні Правил дорожнього руху України. Тому враховуючи положення ст.62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що позивач не може нести відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Крім того, спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема, постанова, не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням зясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена.

Водночас суд зазначає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині закриття провадження по справі, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена суб'єктом владних повноважень оскаржується в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку адміністративного судочинства, що цілком узгоджується з статтею 17 КАС України, яка визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Таким чином, суд при розгляді позову при оскарженні постанови у справі про адміністративне правопорушення та прийняті рішення по справі має керуватися нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 ст.162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобовязання відповідача вчинити певні дії; 3) зобовязання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6)примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вимога позивача про закриття провадження у справі є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 247, 268, 287, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 3,11,17,18,19, 69-71,159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №543056 від 22.10.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень скасувати.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Нетішинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий Р.М. Стасюк