Справа № 200/484/17-а(2-а/200/355/17)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2017 рокусправа № 200/484/17-а(2-а/200/355/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

За участю представників:

Апелента - ОСОБА_1 ( довіреність від 13.11.2017 року)

Позивача ОСОБА_2В.( довіреність від 07.10.2017 року)

Третьої особи ОСОБА_3 (довіреність від 12.05.2017 року № 55/30-1030)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи та апеляційну скаргу ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, Управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2017 р.

у справі № 200/484/17-а(2-а/200/355/17)

за позовом ОСОБА_5

до Управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області, Шевченківського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області

третя особа: Управління служби безпеки України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним і скасування рішень №5597 від 25.04.2016 року та №20 від 27.10.2016 року щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та примусове повернення з України, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 5597 від 25.04.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_5 та рішення Шевченківського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 20 від 27.10.2016 року про примусове повернення в країну походження ОСОБА_5, оскільки оскаржувані рішення прийняті без підстав, визначених Законом. Також вимогою позову було скасувати заборону вїзду в Україну ОСОБА_5, шляхом вилучення відомостей про заборону вїзду з компютерної бази Державної міграційної служби України та з Державної прикордонної служби України про заборону вїзду в Україну ОСОБА_5

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області №5597 від 25.04.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_5, визнано протиправним та скасовано рішення Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області №20 від 27.10.2016 про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_5

Додатковою постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2017 року скасовано заборону вїзду в Україну ОСОБА_5, шляхом вилучення відомостей про заборону вїзду з компютерної бази Державної міграційної служби України та з Державної прикордонної служби України про заборону в'їзду в Україну ОСОБА_5

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, відповідачі по справі - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Головне Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулися з апеляційними скаргами.

Апеляційна скарга Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судом не зясовано правову природу спірних відносин, що призвело також до порушень предметної підсудності, оскільки в силу положень ч.2 статті 18 КАСУ вимога позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення УДМС України в Чернігівській області від 25.04.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну не підсудна місцевому загальному суду , як адміністративному суду. До того ж поза увагою суду залишилися вимоги статті 12 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року №2491-III, якою визначені підстави скасування дозволу на імміграцію.

За змістом апеляційної скарги ОСОБА_4 Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області також вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

За результатами розгляду апеляційної скарги апелянти просили рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідачів апеляційні скарги підтримали, просять суд апеляційні скарги задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційні скарги безпідставними. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку про те, що апеляційні скарги слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Станом на 06.04.2014 року, згідно штампу перетину кодону, громадянин ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_5 прибув в Україну.

Станом на 18.06.2014 року гр. ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_5 звернувся до Чернігівського РС УДМС України в Чернігівській області з заявою про оформлення дозволу на імміграцію в Україну, відповідно до п.1ч.3статті 4 Закону України «Про імміграцію» оскільки він перебуває в шлюбі з громадянкою України ОСОБА_8, понад два роки (свідоцтво про шлюб серії I-КИ №208583 видане 28.12.2011 року Бабушкінським ВДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області підрозділом було сформовано справу та направлено до УДМС України в Чернігівській області для подальшого розгляду.

Після проведення встановлених Постановою КМУ від 26.12.2002 року №1983 перевірок, 20.08.2014 року УДМС України в Чернігівській області прийнято рішення №74.01/05-13267 про надання дозволу на імміграцію в Україну, гр. ОСОБА_7 Федерації ОСОБА_5

Станом на 28.08.2014 року на підставі дозволу на імміграцію в Україну, гр. ОСОБА_5 документований посвідкою на постійне проживання серії IН №063153 строком дії безстроково, зареєстрував місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Станом на 01.03.2016 року до УДМС України в Чернігівській області надійшло подання Департаменту карного розшуку НПУ від 25.02.2016 року №14/04/12-1782 про скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. ОСОБА_5, на підставі вимог п.3 статті 12 Закону України «Про імміграцію», оскільки дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці та громадському порядку в Україні.

Крім того, у поданні вказано, що гр. ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме: 21.12.1998 року вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст..93,пА, ч.3ст142,ч.1ст.222КК України, Луганським міським судом, засуджений до 14 років позбавлення волі та вирок від 24.04.2000 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.183-3 КК України, Краснолучським міським судом Луганської області, засуджений до дванадцяти років позбавлення волі.

Отже при перевірці матеріалів справи№1987 гр. РФ ОСОБА_5 встановлено, що при подані заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну останній зазначив, що не притягувався до кримінальної відповідальності.

Проте, відповідно до п.9 ч.1 статті89 КК України, такими що не мають судимості визнаються особи засуджені до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину.

Як встановлено за матеріалами справи, ОСОБА_5 з місць позбавлення волі 24.09.2009 року, на момент подачі документів, а саме 18.06.2014 року він мав непогашену судимість. Документи, про дострокове зняття судимості, як це передбачено ст. 91 КК України, заявником не надавались.

Отже, згідно висновку про перевірку законності надання дозволу на імміграцію ОСОБА_5 останній при подачі документів на оформлення дозволу на імміграцію повідомив про себе свідомо неправдиві відомості.

Зазначені обставини свідчать що рішення про надання дозволу на імміграцію прийнято усупереч законодавства, а тому доцільним є скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_5, визнати недійсною видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання від 27.08.2014 року.

25.04.2016року начальником Управління ДМС в Чернігівській області прийнято рішення № 5597 про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу.

Позивач вважаючи таке рішення протиправним звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з висновку про перевірку законності надання дозволу на імміграцію, який свідчить, що підставою надання дозволу на імміграцію було возз'єднання сім'ї, оскільки дружина заявника з якою він перебуває у шлюбі є громадянкою України. За цих обставин позивач відноситься до осіб, зазначених у пункті 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», а тому зазначення такої інформації в заяві на імміграцію чи її відсутність, а так само як і встановлення такого факту територіальним органом ДМС України не могли вплинути на рішення про надання дозволу на імміграцію.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI(далі - Закон № 3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

За змістом ч.15 ст.4 Закону № 3773, іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року "Про імміграцію" (далі - Закон № 2491-ІІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про імміграцію", імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 6 Закону України "Про імміграцію" визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Так, відповідно до п. 2, 3 ч.1 ст. 6 Закону України "Про імміграцію", спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Крім зазначених документів, зокрема, подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

Особи, які постійно проживають за межами України, за винятком осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону, разом із заявою про надання дозволу на імміграцію подають також довідку про відсутність судимості.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як наслідок, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Статтею 10 Закону України "Про імміграцію" встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з п.п. 21-24 Порядку № 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі.

Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Частиною першою статті 13 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення від 25.04.2016року № 5597 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну прийнято на підставі п.1,3 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" .

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи доводиться надання позивачем при отриманні дозволу на імміграцію не повного пакету документів, передбачених законом, та за результатами перевірки встановлено приховування даних щодо притягнення до кримінальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги щодо надання позивачем під час отримання дозволу не повного пакету документів, зокрема документу , що іммігрант притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі та особливо тяжкі злочини, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки Чернігівський РС УДМС України в Чернігівській області під час надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою ОСОБА_5 жодних заперечень щодо комплектності поданих документів не повідомляв, адже заява подавалася на підставі п.1ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію».

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що доказів порушення позивачем при подачі документів для отримання дозволу на імміграцію в Україну не встановлено, а відтак підстави у розумінні ст. 12 Закону України «Про імміграцію» для скасування такого дозволу є обґрунтованими та доведеними.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про те що дії іммігранта становлять загрозу безпеці та громадському порядку в Україні, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Враховуючи наведений принцип презумпції невинуватості особи, колегія суддів доходить висновку, що наявність матеріалів протиправних дій ОСОБА_5 не може вважатися належним доказом того, що його дії становлять загрозу національній безпеці, громадському порядку України та призводять до порушення прав і законних інтересів громадян України, доки вчинення таких дій не буде встановлено судовим вироком.

Приймаючи спірне рішення в цій частині відповідачем не враховано зазначеного, що призвело необґрунтованих тверджень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції дійшов висновку, що дана справа за правилами предметної підсудності підлягає розгляду у місцевому загальному суді як адміністративному суді, оскільки предметом цієї справи є рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 5597 від 25.04.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення Шевченківського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 20 від 27.10.2016 року щодо примусового повернення в країну походження.

Така позиція суду першої інстанції є помилковою з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, їх посадова чи службова особа, крім справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки, підсудні окружним адміністративним судам.

Отже, основними критеріями для визначення предметної підсудності зазначеної категорії справ є суб'єктний склад учасників спірних правовідносин та предмет позову.

Виходячи з визначеного позивачем предмету спору та суб'єктного складу, предметна підсудність даного спору визначена частиною 2 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області та Управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області - задовольнити.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року у справі № 200/484/17-а(2-а/200/355/17) - скасувати та прийняти нову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 - відмовити повністю.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 15.11.2017 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва