Справа № 804/3148/17
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2017 рокусправа № 804/3148/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Баранник Н.П. Щербака А.А.

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року по справі за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа - Державна податкова інспекція в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області звернулось до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа, Державна податкова інспекція в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не сплатив нараховану йому суму податкового зобов'язання зі сплати транспортного податку, згідно податкового повідомлення-рішення №19740-13 від 29.07.2016 року, у розмірі 25000,00 грн., тому за ним утворився податковий борг.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю (ОСОБА_2А.) підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила скасувати оскаржену постанову, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, представника позивача за довіреністю (ОСОБА_3В.) надіслав клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату та зупинення провадження у справі. В обґрунтування клопотання представник позивача посилався на хворобу та необхідність надання додаткових документів по справі.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження обґрунтованості заявленого позивачем клопотання, колегія суддів, відповідно до приписів ч. 4 ст. 196 КАС України ухвалила продовжити апеляційний розгляд справи.

Колегія судів зазначає, що доказів хвороби або неможливості направлення відповідачем іншого представника до клопотання не надано, а тому відповідно до приписів ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ФОП ОСОБА_1 з 01.10.2002 року перебуває на обліку в ДПІ АНД районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області , як платник податків.

Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області відповідно до п.267.6.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України, прийнято податкове повідомлення-рішення № 19740-13 від 29.07.2016 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у сумі 25 000,00 грн., який підлягає оплаті протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (а.с. 10).

Зазначене податкове повідомлення-рішення було направлено на адресу відповідача, яке повернулось позивачеві з відміткою пошти про неможливість вручення у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.10 зв).

У зв'язку з несплатою суми податкового зобов'язання у строк, визначений ПК України, відповідачу було направлено податкову вимогу №6613-17 від 24.11.2016 року про сплату податкового боргу у сумі 25 000,00 грн., яку було повернуто у зв'язку із збігом строку зберігання (а.с. 9).

24.11.2016 року податковим органом складена вимога форми «Ф» №6613-17 про сплату відповідачем податкового боргу у розмірі 25000,00 грн., яка 28.11.2016 року була направлена на адресу відповідача, проте на адресу контролюючого органу повернувся конверт з позначкою про причину невручення адресату - «за закінченням терміну зберігання» (а.с.9).

З огляду на положення п.42.2 ст.42, п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України таке поштове відправлення вважається врученим належним чином.

Колегією суддів встановлено, що ані податкове повідомлення-рішення ані податкова вимога відповідачем не оскаржувались, а тому є узгодженими.

Отже, на момент розгляду справи, ФОП ОСОБА_1, має податковий борг зі сплати транспортного податку у загальному розмірі 25000,00 грн., який самостійно сплачений не був.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове зобов'язання відповідачем було узгоджене, доказів добровільного погашення сум узгодженого податкового боргу відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача суми податкового боргу у розмірі 25 000,00 гривень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.14.1.175. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

З гідно п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно п.20.1.19 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобовязань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що у відповідача наявна заборгованість по сплаті транспортного податку у розмірі 25000,00 грн., яка на час розгляду справи є угодженим податковим боргом та в добровільному порядку не погашена, відповідних доказів до суду не надано, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та стягнення зазначеної суми боргу з відповідача.

Доводи апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не досліджувалося направлення на адресу відповідача податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на вищевикладені обставини справи.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року по справі № 804/3148/17 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: Н.П. Баранник

Суддя: А.А. Щербак