Справа № 826/8216/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/8216/16

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31 жовтня 2017 року 09:00 № 826/8216/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна», (далі - позивач), до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, (далі - відповідач), про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку про повернення з Державного бюджету України на користь позивача суми надміру сплаченого грошового зобов’язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 2 027 413, 00 грн., зобов’язання відповідача подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновок про повернення з Державного бюджету України на користь позивача суми надміру сплаченого грошового зобов’язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 2 027 413, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що за рахунок сплачених до бюджету за період 2013 р. - 2015 р. авансових платежів у загальній сумі 4 131 363, 00 грн. та декларування суми податку на прибуток за вказаний період у загальній сумі 2 103 950, 00 грн. у позивача виникла сума надміру сплаченого грошового зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 2 027 413, 00 грн. Зазначена переплата стала підставою для звернення позивача до контролюючого органу з відповідною заявою про повернення на поточний рахунок товариства суми надміру сплаченого грошового зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 2 027 413, 00 грн. Однак станом на дату звернення до суду сума надмірно сплаченого податку на прибуток позивачу не повернута.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

У 2013 - 2015 рр. позивач сплатив до бюджету авансовий платіж з податку на прибуток підприємства у загальній сумі 4 131 363, 00 грн., зокрема:

- у 2013 р. позивачем сплачено до бюджету авансовий платіж з податку на прибуток у розмірі 2 007 612, 00 грн. (платіжні доручення: № 38 від 18.01.2013 р. - 140 881, 00 грн.; № 130 від 20.02.2013 р. - 140 881, 00 грн.; № 203 від 20.03.2013 р. - 172 585, 00 грн.; № 345 від 29.04.2013 р. - 172 585, 00 грн.; № 451 від 29.05.2013 р. - 172 585, 00 грн.; № 561 від 27.06.2013 р. - 172 585, 00 грн.; № 642 від 30.07.2013 р. - 172 585, 00 грн.; № 739 від 30.08.2013 р. - 172 585, 00 грн.; № 765 від 06.09.2013 р. - 20 000, 00 грн.; № 814 від 30.09.2013 р. - 152 585, 00 грн.; № 927 від 30.10.2013 р. - 172 585, 00 грн.; № 1059 від 29.11.2013 р. - 172 585, 00 грн.; № 1156 від 30.12.2013 р. - 172 585, 00 грн.);

- у 2014 р. позивачем сплачено до бюджету авансовий платіж з податку на прибуток у розмірі 1 791 427, 00 грн. (платіжні доручення: № 75 від 30.01.2014 р. - 172 585, 00 грн.; № 98 від 07.02.2014 р. - 1 042 721, 00 грн.; № 364 від 30.09.2014 р. - 105 136, 00 грн.; № 606 від 30.10.14 р. - 156 995, 00 грн.; № 1 від 26.11.2014 р. - 156 995, 00 грн.; №13 від 03.12.2014 р. - 156 995, 00 грн.);

- у 2015 р. позивачем сплачено до бюджету авансовий платіж з податку на прибуток у розмірі 332 614, 00 грн. (платіжні доручення: № 139 від 04.02.2015 р. - 156 995, 00 грн.; № 234 від 27.02.2015 р. - 157 285, 00 грн.; № 355 від 30.03.2015 р. - 18 334,00 грн.).

Згідно поданих позивачем податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2013 - 2015 рр., загальна сума податку на прибуток підприємства за вказаний період склала 2 103 950, 00 грн., а саме:

- податок на прибуток підприємства за 2013 р. склав 1 883 937, 00 грн., що відображено в податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 р.;

- податок на прибуток підприємства за 2014 р. склав 220 013, 00 грн., що відображено в податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 р.;

- податок на прибуток підприємства за 2015 рік склав 0.00 грн., оскільки позивач прибуток за такий період не отримав, що відображено в податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 р.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з виникненням значного позитивного сальдо за розрахунками з бюджетом щодо податку на прибуток підприємства, 28.04.2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення надміру сплаченого грошового зобов’язання з податку на прибуток на загальну суму 2 027 413, 00 грн.

Однак, як повідомив позивач, в порушення вимог Податкового кодексу України, (далі - ПК України), відповідач не вчинив передбачених законом дій, необхідних для повернення надміру сплаченого грошового зобов’язання з податку на прибуток позивачу.

Натомість, листом від 10.05.2016 р. № 5256/10/26-53-12-05-08 відповідач повідомив позивача, що заявлена на повернення сума перевищує наявну в інтегрованій картці платника станом на 28.04.2016 р. суму надміру сплаченого податку, а тому заява позивача залишається без виконання.

Незгода позивача із бездіяльністю відповідача зумовила звернення позивача до суду.

У ході розгляду справи судом встановлено, що переплата з податку на прибуток виникла після сплати позивачем авансових платежів з цього податку за 2013-2015 рр., що підтверджується відповідними копіями платіжних доручень.

Розмір сплачених позивачем авансових платежів був розрахований за правилами, визначеними податковим законодавством, виходячи з розміру нарахованого податку на прибуток позивача за попередні звітні періоди.

Разом з тим, як вже зазначено вище, листом відповідача від 10.05.2016 р. № 5256/10/26-53-12-05-08 повідомлено позивача, що заявлена на повернення сума перевищує наявну в інтегрованій картці платника станом на 28.04.2016 р. суму надміру сплаченого податку, а тому заява позивача залишається без виконання.

В контексті викладеного суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пп. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 ПК України, надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань визначені положеннями ст. 43 ПК України, відповідно до п. 43.1 якої, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та ст. 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з п.п. 43.3, 43.4 ст. 43 ПК України, обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Як визначено п. 43.5 ст. 43 ПК України, контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Отже, з аналізу наведених норм випливає, що умовою повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, окрім відсутності податкового боргу у платника податку незалежно від виду боргу, є воля самого платника податків, яка виражається у подачі до відповідного контролюючого органу заяви про таке повернення.

На виконання положень ПК України наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 р. № 787, затверджено Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, (далі - Порядок № 787).

Пунктом 1 Порядку №1146 визначено, що цей Порядок регламентує взаємовідносини територіальних органів ДФС з місцевими фінансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань за платежами, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, з метою належного виконання положень ст.ст. 43, 102 ПК України, ч. 2 ст. 45 та ч. 2 ст. 78 Бюджетного кодексу України.

Аналогічно положенням ПК України, у п. 5 Порядку №1146 закріплено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Згідно з п. 8 Порядку №1146, за платежами, належними державному бюджету, орган ДФС у строк не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства. За платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, орган ДФС у строк не пізніше ніж за дев'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, для погодження відповідному місцевому фінансовому органу.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством регламентовано чіткий порядок повернення суб'єктам господарювання надмірно сплачених податкових платежів, який включає в себе сукупність послідовних дій учасників даних правовідносин, а саме: 1) звернення суб'єкта господарювання до податкового органу із відповідною заявою; 2) встановлення податковим органом наявності факту переплати; 3) складання ним відповідного висновку та його надіслання органам Державної казначейської служби України для повернення заявнику надміру сплачених коштів або винесення обґрунтованої відмови у задоволенні заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 24.03.2015 р. у справі № 21-3а15к, який відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначені норми права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав вимоги ПК України (ст. 43), що необхідні для виникнення у нього права на повернення з бюджету надміру сплачених сум грошового зобов'язання, а саме: у позивача виникла переплата з податку на прибуток підприємств; позивач у визначений ПК України строк подав відповідачу письмову заяву, в якій просив повернути переплату та зазначив реквізити для перерахування коштів (на поточний рахунок позивача в установі банку).

На день подання заяви у позивача був відсутній податковий борг, з приводу чого відповідач заперечував. При цьому, як зазначено у письмових запереченнях проти позову, станом на 28.04.2016 р. сума коштів, зазначена для повернення, перевищує суму переплати, яка обліковується в інтегрованій картці позивача за кодом бюджетної класифікації 11021000 (податок на прибуток підприємств), у зв'язку з чим немає підстав для направлення до УДКС України висновків про повернення зазначених коштів.

Зважаючи на викладене суд зазначає, що відповідно до інформації, яка зазначена в інтегрованій картці позивача за кодом бюджетної класифікації 11021000 (податок на прибуток підприємств), яка міститься у матеріалах справи, станом на 28.04.2016 р. за позивачем обліковувалася переплата у розмірі 1 942 825, 10 грн., тобто менше на 84 587, 90 грн., ніж заявлено позивачем до повернення.

Отже, наявність переплати у розмірі 1 942 825, 10 грн., як встановлено судом, відповідачем не заперечувалася, а тому така сума підлягає поверненню як надмірно сплачена.

Вищенаведене свідчить, що відповідач повинен був підготувати висновок про повернення позивачу переплати у вказаній вище сумі з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові державного казначейства.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача щодо протиправності оскаржуваної бездіяльності відповідача щодо неповернення коштів (переплати) позивачу у розмірі 1 942 825, 10 грн.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині, яка стосується суми надміру сплачених коштів у розмірі 1 942 825, 10 грн. Також суд зазначає, що належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є зобов'язання відповідача надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення позивачу відповідних сум коштів із відповідного бюджету. За переконанням суду, вказаний спосіб відновлення порушеного права позивача відповідає способам захисту порушених прав та інтересів, що визначені у ст. 162 КАС України та узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 01.03.2016 р. у справі № 21-3669а.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов’язковим для всіх суб’єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити певні дії є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку про повернення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» суми надміру сплаченого грошового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1 942 825, 10 грн. (один мільйон дев’ятсот сорок дві тисячі вісімсот двадцять п’ять гривень десять копійок).

3. Зобов’язати Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновок про повернення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» суми надміру сплаченого грошового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1 942 825, 10 грн. (один мільйон дев’ятсот сорок дві тисячі вісімсот двадцять п’ять гривень десять копійок).

4. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

5. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» (код ЄДРПОУ 30579869) сплачений ним судовий збір у розмірі у розмірі 2 500,00 грн. (дві тисячі п’ятсот гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (код ЄДРПОУ 39469994).

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко