Справа № 815/3984/17
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3984/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТАКТ» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНТАКТ» (далі ТОВ «КОНТАКТ») з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі ГУ ДФС), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.07.2017 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 749776,00 грн.; № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 917919 грн.; № про накладення адміністративного штраф на суму 510 грн.

Позивач зазначив, що рішення, які оспорюються винесені на підставі ОСОБА_1 №675/15-32-14-01/30390413 від 22.06.2017 року планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 10.03.2017 року та іншого законодавства за період 01.01.2015 року по 31.03.2017 року, згідно з висновком якого ТОВ «КОНТАКТ», на думку ГУ ДФС, порушено норми податкового законодавства, що призвело до заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 656060,00грн; заниження податку на додану вартість на суму 734335,00грн.

Позивач вважає, що ці висновки ОСОБА_1 перевірки ґрунтуються на припущеннях та не відповідають дійсним обставинам

Згідно з ОСОБА_1 від 22.06.2017 року перевіряючі дійшли висновку про заниження податку на прибуток та податку на додану вартість з підприємствами контрагентами, у тому числі господарські відносини ТОВ «КОНТАКТ» з контрагентами ТОВ «ОСОБА_2 ПЛЮС», ТОВ «СТРОЙБУДПРОМСЕРВІС», ТОВ «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», ТОВ «ТРАНССТРОЙ КАРГО» та ТОВ «БЛЕК СІ ГРУПП», які були предметом дослідження у справі №815/5571/16 та постановою суду від 19.12.2016 року, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції, визнано факт виконання сторонами договірних відносин та правильності декларування витрат та ПДВ.

В ОСОБА_1 перевірки від 22.06.2017 року зазначено про складання акту ненадання оригіналів первинних документів за запитом перевіряючих. Вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки наявні документи були надані, а по частині документів надані пояснення щодо їх вилучення згідно з протоколом обшуку від 19.11.2016 року. З ОСОБА_1 вбачається, що відповідач отримав доступ до оригіналів вказаних документів, а тому є хибним посилання на те, що первинні документи за операціями з контрагентами відсутні.

Позивач також зазначив про порушення перевіряючими Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну від 20.08.2015 року №727 (далі Порядок №727), відповідно до якого акт про відмову надати або ненадання документів складається під час перевірки, якій підписується платником податків. Проте про складання такого акту ТОВ «КОНТАКТ» дізналось при отриманні копії ОСОБА_1 перевірки від 22.06.2017 року, в якому міститься вказана інформація, але акт не складався, з ним ТОВ «КОНТАКТ» не ознайомлювали, на підпис не надавали.

ОСОБА_1 перевірки від 22.06.2017 року в порушення вимог Порядку №727 ґрунтуються на припущеннях.

В ОСОБА_1 перевірки зазначено, що перевіркою встановлено, що ТОВ «КОНТАКТ» фактично не могло придбати субпідрядні монтажні роботи, товари, матеріали, комплектуючі та запчастини на загальну суму 3 671 674 грн у контрагентів - постачальників ТОВ «СТРОЙБУДПРОМСЕРВІС», ТОВ «АГРО-МАРКЕТ-ПЛЮС», ТОВ «ЕНЕРГОБУД КАРГО», ТОВ «МОСТОЛ», ТОВ «КРИСТАЛ ПЛЮС», ТОВ «КК КОНТРАКТ», ТОВ «ОСОБА_2 ПЛЮС», ТОВ «СПЕЦБУДМАРКЕТ», ТОВ «ЦЕНТРЛОГІСТІК ЛІМІТЕД», ТОВ «ТРАНССТРОЙ КАРГО», ТОВ «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», ТОВ «БЛЕК СІ ГРУПП», а отже субпідрядні монтажні роботи, матеріали, комплектуючі та запчастини на зазначену суму були отримані ТОВ «КОНТАКТ» у невизначених осіб, оплату на користь яких, здійснено не було, що свідчить про безоплатне отримання субпідрядних монтажних робот, матеріалів, комплектуючих та запчастин на загальну суму 3 671 674 грн.

Позивач вважає, що такі висновки відповідача в ОСОБА_1 перевірки не відповідають дослідженим перевіряючими під час перевірки документам бухгалтерського обліку, первинним документам та є безпідставними припущеннями посадових осіб податкової служби.

Перевіряючи в ОСОБА_1 перевірки не заперечують факту виконання субпідрядних робіт та факту отримання ТОВ «КОНТАКТ» товарів за договорами, укладеними із вказаним контрагентами - постачальниками, однак при цьому протиправно припускають, що такі субпідрядні монтажні роботи, матеріали, комплектуючі та запчастини були отримані не від зазначених контрагентів - постачальників, а від невідомих осіб та безоплатно. В акті не наведено жодного доказу на підтвердження придбання товарів у невідомих осіб, не вказано, які це особи тощо.

В ОСОБА_1 також не заперечується факт укладення ТОВ «КОНТАКТ» з контрагентами - постачальниками договорів, факт їх виконання та відсутності претензій сторін щодо виконання договорів, а також факт оплати цих товарів та послуг, що підтверджується первинним документами. При цьому перевіряючими не встановлено факту невідповідності цих документів вимогам чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач також зазначив, що відповідальність субєктів господарювання щодо обовязку сплати податків є індивідуальною. За змістом ПК України позивач та контрагенти - постачальники позивача є окремими юридичними особами і самостійно ведуть облік і сплачують податки. Позивач не може та не повинен нести жодної відповідальності за те, що контрагентом - постачальником, на думку відповідача, було допущено порушення податкового законодавства. Фактичне перекладення обов'язку зі сплати податків за цих юридичних осіб (контрагентів) на позивача є незаконним, що неоднаразово вказувалось в рішеннях судів, тобто підтверджено судовою практикою (рішення по справам №К/800/26173/15, №К/800/42947/14, №К/800/1381/14, №К/800/52613/14, №К/800/61969/13).

Позивач зазначив, що чинним податковим законодавством, зокрема ст. 138 ПК України, передбачено вичерпний перелік витрат за видами, на які зменшується фінансовий результат та які враховуються для його зменшення при визначенні бази оподаткування податком на прибуток підприємств. Разом з тим, ОСОБА_1 перевірки не встановлено жодної з обставин з вказаних обставин. Усі товари (роботи, послуги) використані позивачем у власній господарській діяльності, що не заперечується в ОСОБА_1 перевірки, а витрати на придбання товарів (робіт, послуг) підтверджені первинними документами, які складені у повній відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Позивач вважає, прийняті відповідачем оскаржуємі податкові повідомлення-рішення є неправомірними та просить їх скасувати.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у письмовому провадженні, а також подав до суду додаткові письмові пояснення у звязку з наданням відповідачем до суду податкової інформації відносно контрагентів позивача, яка була використана під час складання акту перевірки (т.5 а.с.127-131), в яких зазначив, що надані документи не є належними та допустими доказами у справі відповідно до ст.70 КАС України. Згідно зі ст.83 ПКУ податкова інформація може бути підставою для висновків акту перевірки, але відповідно до п. 36.1, 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п.49.2 ст. 49 ПКУ, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Отже, виходячи із системного аналізу наведених норм закону, податкова інформація може бути підставою для висновків акту перевірки лише стосовно тих платників податків, які вказані в податковій інформації. Однак із урахуванням того, що податкова інформація, надана відповідачем не містить інформації, яка б стосувалася саме позивача, то вона не може бути підставою для винесення оскаржуваних податкових - повідомлень рішень.

Зазначене співвідноситься з принципом індівідуальності податкового обов'язку та індивідуальності відповідальності за податкові порушення.

Також позивач надав до суду докази щодо судових витрат, а саме витрат на правову допомогу та додаткові пояснення по цьому питання (т.5 а.с.131-145).

Відповідач щодо задоволення клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні залишив на розсуд суду. Представником відповідача були надані заперечення на позов, в яких зазначено про необґрунтованість позову та представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що під час перевірки було вручено запит директору ТОВ «КОНТАКТ» ОСОБА_3 щодо надання належним чином завірених копій первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, повязаних з господарськими ввідносинами з контрагентами, перелік яких наведений у запиті. ТОВ «КОНТАКТ» на письмовий запит перевіряючих відповіді (письмових пояснень) та оригіналів первинних документів надано не було. Частина документів була вилучена на підставі ухвали слідчого судді. Перевіркою оригіналів вилучених документів по взаємовідносинам позивача з ТОВ «ОСОБА_2 ПЛЮС», ТОВ «ЦЕНТРЛОГІСТІК ЛІМІТЕД», ТОВ «ТРАНССТРОЙ КАРГО», ТОВ «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», ТОВ «БЛЕК СІ ГРУПП» було встановлено завищення собівартості реалізованої продукції з урахуванням наявної податкової інформації відносно цих контрагентів. Документальною перевіркою встановлено, що бухгалтерський та податковий облік витрат ТОВ «КОНТАКТ» по взаємовідносинами з вказаними контрагентами, грунтувався на видаткових та податкових накладних, що містили неправдиву інформацію, так як, вищезазначені контрагенти-постачальники не придбавали товари, матеріали, комплектуючі з номенклатурою, яку було зазначено в первинних документах на відвантаження в адресу ТОВ «КОНТАКТ».

З урахуванням зазначеного, перевіркою встановлено факт нереальності здійснення документально оформлених ТОВ «КОНТАКТ» господарських операцій з придбання товарів, матеріалів, комплектуючих, отриманих від зазначених контрагентів, у звязку з чим перевіркою не уявляється можливим достовірно оцінити понесені витрати по таким господарським операціям, і, як наслідок, перевіркою неможливо визначити фінансовий результат до оподаткування з податку на прибуток ТОВ «КОНТАКТ» за правилами, передбаченими п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ, що призвело до завищення собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) на суму 1 564 872 грн., на порушення п. 198.3 ст. 198 ПКУ ТОВ «КОНТАКТ» віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по роботам, отриманим від від зазначених контрагентів, без доведення їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, що призвело до заниження податкових зобовязань по податку на додану вартість на суму 312974 грн.

Також представник відповідача в запереченнях на позов зазначив, що згідно з актом перевірки відносно інших контрагетів позивача останнім не було надано огіналів документів на запит перевіряючих, про що був складений акт від 15.06.2017 року №239/1/15-32-14-01/30390413. По контрагетам ТОВ «КРІСТАЛ ПЛЮС», TOB «КК КОНТРАКТ», ТОВ «СТРОЙБУДПРОМСЕРВІС», ТОВ «ЕНЕРГОБУД КАРГО», ТОВ «СПЕЦБУДМАРКЕТ», ТОВ «АГРО-МАРКЕТ-ПЛЮС», ТОВ «МОСТОЛ» було перевірено відображення в бухгалтерському обліку господарських операцій з вказаними контрагентами, а також здійснений аналіз даних ДФС України, наявних в базах ІС «Податковий блок», «Архів електронної звітності», наявної податкової інформації інших податкових органів.

Перевіркою було встановлено, що бухгалтерський та податковий облік витрат ТОВ «КОНТАКТ» по взаємовідносинами з ТОВ «КРІСТАЛ ПЛЮС», TOB «КК КОНТРАКТ», ТОВ «СТРОЙБУДПРОМСЕРВІС», ТОВ «ЕНЕРГОБУД КАРГО», ТОВ «СПЕЦБУДМАРКЕТ», ТОВ «АГРО-МАРКЕТ-ПЛЮС», ТОВ «МОСТОЛ» грунтувався на видаткових та податкових накладних, що містили неправдиву інформацію, так як, вищезазначені контрагенти-постачальники не придбавали товари, матеріали, комплектуючі з номенклатурою, яку було зазначено в первинних документах на відвантаження в адресу ТОВ «КОНТАКТ», не мали можливості власними силами здійснити монтажні роботи для ТОВ «КОНТАКТ» (відсутні необхідні рудові ресурси виконання зазначеного обсягу будівельно-монтажних робіт з необхідною кваліфікацією, відсутні виробничі потужності) і не придбавали субпідрядні роботи.

З урахуванням зазначеного, перевіркою встановлено факт нереальності здійснення документально оформлених ТОВ «КОНТАКТ» господарських операцій з придбання товарів, матеріалів, комплектуючих та монтажних робіт, отриманих від зазначених контрагентів, у зв'язку із чим перевіркою не уявляється можливим достовірно оцінити понесені витрати по таким господарським операціям, і, як наслідок, перевіркою неможливо визначити фінансовий результат до оподаткування з податку на прибуток ТОВ «КОНТАКТ» за правилами, передбаченими п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ, що призвело до завищення собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) на суму 2 106 803 грн., на порушення п. 198.3 ст. 198 ПКУ ТОВ «КОНТАКТ» віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по роботам, отриманим від зазначених контрагентів, без доведення їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, що на порушення п. 198.5 ст.198 ПКУ призвело до заниження податкових зобовязань по податку на додану вартість на суму 421 361 грн.

Отже перевіркою було встановлено, що ТОВ «КОНТАКТ» фактично не могло придбати субпідрядні монтажні роботи, товари, матеріали, комплектуючі та запчастини на загальну суму 3 671 674 грн., у вказаних в ОСОБА_1 перевірки контрагентів

Таким чином, субпідрядні монтажні роботи, товари, матеріали, комплектуючі та запчастини на зазначену суму були отримані ТОВ «КОНТАКТ» у невстановлених осіб, оплату на користь яких, здійснено не було. Вказане свідчить про безоплатне отримання субпідрядних монтажних робіт, товарів, матеріалів, комплектуючих та запчастин на загальну суму 3 671 674 грн. (т.5 а.с. 39-44).

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ТОВ «КОНТАКТ» зареєстровано 06.04.1999 року, на податковому обліку знаходиться з 13.04.1999 року, є платником ПДВ.

З 25.05.2017 року по 15.06.2017 року ГУ ДФС проведена документальна планова виїзна перевірка позивача, за результатами якої складений ОСОБА_1 від 22.06.2017 року №675/15-32-14-01/30390413 «Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТАКТ», , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2017, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2017» (т.1 а.с.14-87).

Позивач подав заперечення на ОСОБА_1 перевірки (т.1 а.с.88-90), за результатами розгляду яких прийнятий висновок №118 від 12.07.2017 року, відповідно до якого заперечення залишені без задоволення, а висновки акту перевірки без змін (т.5 а.с.45-60).

На підставі ОСОБА_1 перевірки №675/15-32-14-01/30390413 від 22.06.2017 року контролюючим органом прийняті податкові повідомлення рішення від 14.07.2017 року:

№ (форми «Р») про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 749776,00 грн. (за податковими зобовязаннями 656060,00 грн., за штрафними санкціями 93716,00 грн.);

№ про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 917919 грн. (за податковими зобовязаннями 734 335 гривень, за штрафними санкціями на суму 183584 грн.);

№ про застосування адміністративного штрафу у сумі 510,00 гривень (т.1 а.с.94-97).

Суд вважає, що вказані податкові повідомлення - рішення не ґрунтуються на вимогах законодавства та підлягають скасуванню. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні; документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні); фактичні перевірки. Глава 8 ПК України визначає підстави та порядок їх проведення.

Порядок проведення перевірок та оформлення їх результатів визначені Податковим кодексом України, Порядком №727.

Пунктом 85.2 ст.82 ПКУ встановлено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з пунктами 85.4 - 85.7 ст.85 ПКУ при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Забороняється вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Відповідно до п.85.9 ст.85 ПКУ у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохороними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Також згідно з п.4 розділу ІІІ Порядку №727 у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії (його законного представника), та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки.

В ОСОБА_1 перевірки від 22.06.2017 року №675/15-32-14-01/30390413 відносно позивача, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення зазначено, що 31.05.2017 року директору ТОВ «КОНТАКТ» вручено запит на отримання належним чином завірених копій первинних документів по взаємовідносинам з 12 контрагентами (т.1 а.с.16-17).

У подальшому ОСОБА_1 перевірки містить суперечливу інформацію щодо виконання позивачем вказаного запиту.

Так, перевіряючими зазначено в ОСОБА_1, що ТОВ «КОНТАКТ» на письмовий запит перевіряючих відповіді (письмових пояснень) та оригіналів первинних документів надано не було.

У той же час у подальшому зазначено, що головним бухгалтером ОСОБА_4 було надано копію протоколу від 18.11.2016 року, згідно з яким в рамках досудового розслідування було вилучено документи по п'яти контрагентам.

Крім того, 13.06.2017 року головним бухгалтером ОСОБА_4 було частково надано копії документів по-восьми контрагентам.

Також в ОСОБА_1 зазначено, що у зв'язку з ненаданням оригіналів первинних документів складений акт від 15.06.2017 року про відсутність оригіналів первинних документів (т.1 а.с.16-17).

Таким чином, відповідно до ОСОБА_1 перевірки запит під час перевірки був наданий платнику податків на надання копій документів, а не їх оригіналів, хоча згідно Порядку №727 перевіряючий має право вручити платнику податків запит на надання оригіналів первинних документів.

Копії документів були частково надані, а також повідомлено перевіряючих про вилучення часті первинних документів правоохоронним органом.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що згідно з ОСОБА_1 перевірки первинні документи, які були вилучені під час обшуку, досліджені перевіряючими, а тому зазначення в ОСОБА_1 про їх відсутність не відповідає дійсним обставинам. Вказані доводи позивача підтверджені змістом ОСОБА_1 перевірки щодо дослідження вилучених первинних документів по взаємовідносинам з контрагентам ТОВ «ОСОБА_2 ПЛЮС», ТОВ «ЦЕНТРЛОГІСТІК ЛІМІТЕД», ТОВ «ТРАНССТРОЙ КАРГО», ТОВ «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», ТОВ «БЛЕК СІ ГРУПП», які були надані перевіряючим слідчим управлінням ФР ГУ ДФС (т.1 а.с.24).

Крім того, оскільки запит був наданий саме з метою витребування копій документів, складання перевіряючими акту від 15.06.2017 року про відсутність саме первинних документів також є необґрунтованим та не відповідає вимогам законодавства з огляду на те, що відповідно до Порядку №727 у залежності від запиту та його невиконання платником податку контролюючий орган складає акт про ненадання первинних документів (або його копій). Цим же Порядком встановлений обовязок контролюючого органу надати складений акт на підпис платнику податків.

Відповідачем у запереченнях на позов не спростовані доводи позивача про порушення порядку складання акту про відсутність та ненадання документів, якій повинен бути наданий платнику податків на підпис та який йому наданий не був.

З урахуванням викладеного, суд вважає таким, что не відповідає дійсності твердження перевіряючих в ОСОБА_1 перевірки про ненадання платником податків первинних документів на запит контролюючого органу, та відповідно неправомірним та таким, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення від 14.07.2017 року № про застосування адміністративного штрафу у сумі 510,00 гривень за порушення п.44.3 ст.44 ПКУ та у відповідності з п.121.1 ст.121 ПКУ, якій встаеновлює накладення штрафу у сумі 510 гривень за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених ст.44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 86.7 ст.86 ПКУ встановлено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному п.44.7 ст.44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному ст.58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному п.44.7 ст.44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному ст.42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Судом встановлено, що позивачем надані заперечення на ОСОБА_1 перевірки, в яких представник платника податків зазначив про розгляд заперечень за їх участю (т.1 а.с.88-90).

В запереченнях на ОСОБА_1 перевірки, крім іншого, позивач зазначив, що взаємовідносини з частиною контрагентів ТОВ «ОСОБА_2 ПЛЮС», ТОВ «ЦЕНТРЛОГІСТІК ЛІМІТЕД», ТОВ «ТРАНССТРОЙ КАРГО», ТОВ «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», ТОВ «СТРОЙБУДПРОМСЕРВІС», ТОВ «БЛЕК СІ ГРУПП» були предметом дослідження судом в межах адміністративної справи №815/5571/16 та постановою суду від 19.12.2016 року, яка набрала законної сили 16.05.2017 року, тобто до початку перевірки, про що повідомлено перевіряючих, проте залишено ними поза увагою. Також зазначено про наявність всіх документів, що підтверджують факт отримання товарів, робіт, послуг та використання їх у господарської діяльності ТОВ «КОНТАКТ».

Підпунктом 9 п.3 розділу 3 Порядку№727 визначено, що загальні положення ОСОБА_1 перевірки повинні містити інформацію про останню попередню документальну планову перевірку (документальну позапланову перевірку з усіх питань) із зазначенням найменування контролюючого органу, що проводив перевірку, дати та номера акта перевірки, періоду перевірки (встановлені порушення та вжиті заходи щодо усунення виявлених недоліків). Аналогічно наводиться інформація про інші перевірки, результати яких впливають на проведення та висновки цієї перевірки.

Судом встановлено, що в ОСОБА_1 перевірки №675/15-32-14-01/30390413 від 22.06.2017 року відображена інформація про перевірку, яка оформлена ОСОБА_1 від 02.09.2016 року, про донарахування податку на прибуток у сумі 921378,00грн., податку на додану вартість на суму 930221,00грн., а також про скасування податкових повідомлень - рішень від 28.09.2016 року постановою суду від 19.12.2016 року (т.1 а.с.16).

Податковий кодекс України не містить заборони на перевірку контролюючим органом під час планової перевірки тих самих господарських операцій с тими ж самими контрагентами платника податків та за той самій період.

Проте відображення цих перевірок необхідно у звязку з тим, що їх результати можуть впливати на висновки нової перевірки, тобто висновки нової перевірки повинні враховувати дані інших попередніх перевірок, їх результати.

Судом достовірно встановлено, що відповідачем, незважаючи на відображення в ОСОБА_1 перевірки даних попередньої перевірки, яка оформлена ОСОБА_1 від 02.09.2016 року, а також інформації про скасування постановою суду податкових повідомлень-рішень від 28.09.2016 року, які прийняті на підставі висновків цього ОСОБА_1 перевірки від 02.09.2016 року, ці данні не враховані у висновках ОСОБА_1 перевірки №675/15-32-14-01/30390413 від 22.06.2017 року.

Згідно з висновком №118 від 12.07.2017 року за результатами розгляду заперечень на акт перевірки за участю представника позивача заперечення залишені без задоволення, а висновки акту перевірки без змін. Зокрема, доводи позивача щодо дослідження частини господарських відносин позивача з контрагентами під час попередньої перевірки та скасування постановою суду прийнятих податкових повідомлень-рішень, не прийняти до уваги у звязеку з тим, що в ухвалі апеляційного суду по справі №815/5571/16 зазначено, що предметом перевірки, призначеної на підставі пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПКУ були лише операції ТОВ «КОНТАКТ» з ТОВ «КАТЕРІНА» та ПП «Рідний Беріг» (т.5 а.с.46).

Судом під час дослідження ОСОБА_1 перевірки від 22.06.2017 року (т.1 а.с.14-87), якій став підставою для оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, та ОСОБА_1 перевірки від 02.09.2016 року (т.1 а.с.132-247), якій став підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень від 28.09.2016 року про збільшення грошових зобовязань з податку на прибуток та податку на додану вартість і які скасовані постановою суду від 19.12.2016 року, встановлено що підставою для висновків ОСОБА_1 перевірки від 22.06.2017 року про заниження податку на прибуток та податку на додану вартість є тотожні обставини здійснення господарських операцій та відображення їх в бухгалтерському та податковому обліку позивача з ТОВ «ОСОБА_2 ПЛЮС», ТОВ «ЦЕНТРЛОГІСТІК ЛІМІТЕД», ТОВ «ТРАНССТРОЙ КАРГО», ТОВ «БЛЕК СІ ГРУПП», ТОВ «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», ТОВ «СТРОЙБУДПРОМСЕРВІС».

В обох ОСОБА_1 перевірки зазначено дослідження перевіряючими одних і тих ж господарських операцій за той самий період, одних и тих самих первинних документів позивача із зазначеними контрагентами, а також зазначені одні і тих обґрунтування наявності порушення податкового законодавства позивачем (посилання на одну і туж саму податкову інформацію). Повністю співпадають суми господарських операцій та суми ПДВ по цим операціям.

Таким чином, інформація про перевірку, яка оформлена ОСОБА_1 від 02.09.2016 року, безпосередньо впливала на проведення перевірки та висновки цієї перевірки, які оформлені ОСОБА_1 від 22.06.2017 року.

Між тим, судом достовірно встановлено, що перевіряючи при складанні висновків ОСОБА_1 перевірки від 22.06.2017 року не врахували дані попередньої перевірки, яка оформлена ОСОБА_1 від 02.09.2016 року, та наявної інформації, що податкові повідомлення-рішення про нараховані грошові зобовязання, прийняті на підставі ОСОБА_1 від 02.09.2016 року, були предметом судового оскарження та скасовані.

Статтею 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від16.05.2017 року, скасовані податкові повідомлення - рішення від 28.09.2016 року №, №, та зазначено, що позивачем надані всі необхідні документи на підтвердження здійснення фінансово0господарських відносин позивача з контрагентами в період, що перевірявся, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведення операцій. Вказані висновки стосуються, у тому числі, господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «ОСОБА_2 ПЛЮС», ТОВ «ЦЕНТРЛОГІСТІК ЛІМІТЕД», ТОВ «ТРАНССТРОЙ КАРГО», ТОВ «БЛЕК СІ ГРУПП», ТОВ «АУСТЕР-НИКОЛАЕВ», ТОВ «СТРОЙБУДПРОМСЕРВІС» (т.1 а.с.98-112).

Зазначення в ухвалі апеляційного суду по даній справі №815/5571/16, що предметом перевірки, призначеної на підставі пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПКУ повинні були бути лише операції ТОВ «КОНТАКТ» з ТОВ «КАТЕРІНА» та ПП «Рідний Беріг» є однією з підстав залишення постанови суду першої інстанції по справі №815/5571/16 без змін. Вказане не змінює обставин, які встановлені постановою суду першої інстанції, що набрала законної сили.

При таких обставинах, суд вважає, що судовим рішенням від 19.12.2016 року встановлена правомірність формування позивачем по господарським операціям із зазначеними контрагентами витрат та податкового кредиту, та відповідно неправомірно вдруге зазначено в ОСОБА_1 перевірки від 22.06.2017 року та його висновку про порушення позивачем податкового законодавства при здійсненні вказаних господарських операцій, що потягло неправомірне прийняття на підставі цього ОСОБА_1 перевірки оскаржуваних податкових повідомлень рішень, якими вдруге нараховані грошові зобовязання та фінансові санкції позивачу по господарським операціям із зазначеними контрагентами.

З урахуванням викладеного предметом дослідження по даній справі є правомірність формування витрат та податкового кредиту позивачем по господарським операціям з ТОВ «АГРО-МАРКЕТ-ПЛЮС», ТОВ «ЕНЕРГОБУД КАРГО», ТОВ «МОСТОЛ», ТОВ «КРИСТАЛ ПЛЮС», ТОВ «КК КОНТРАКТ», ТОВ «СПЕЦБУДМАРКЕТ».

Згідно з ОСОБА_1 перевірки від 22.06.2017 року позивачем порушено п.44.1,п.44.2 ст.44,пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ, п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункти 5,7,14,21 П(С)БО15 «Дохід», в результаті чого занижено податок на прибуток, а також порушений п.198.5 ст.198 ПКУ, в результаті чого занижено податок на додану вартість.

Пунктом 44.1 ст.44 ПКУ визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.2 ст.44 ПКУ для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об'єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Пунктом 198.1 ст.198 ПКУ встановлено право субєкта господарювання на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.5 ст.198 ПКУ платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобовязання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.189.1 ст.189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному державному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п.189.9 ст.189 цього Кодексу).

В ОСОБА_1 перевірки від 22.06.2017 року не заперечується, що позивачем у бухгалтерському та податковому обліку відображені операції з ТОВ «АГРО-МАРКЕТ-ПЛЮС», ТОВ «ЕНЕРГОБУД КАРГО», ТОВ «МОСТОЛ», ТОВ «КРИСТАЛ ПЛЮС», ТОВ «КК КОНТРАКТ», ТОВ «СПЕЦБУДМАРКЕТ», проте перевіяючи посилаючись на проведення аналізу даних, наявних в базах ІС «Податковий блок», «Архів електронної звітності» ДФС України, яким встанеовленео, що вказані контрагенти позивача мають ознаки ризикового ведення господарської діяльності, а також на проведення аналізу податкових накладних, зареєстрованих вказаними контрагнетами, згідно з яким встановлено невідповідність одержаного товару від постачальників на адресу покупців, в тому числі на адресу ТОВ «КОНТАКТ» («обрів ланцюга»), стверджують що податковий та бухгалтерський облік ТОВ «КОНТАКТ» по взаємовідносинам з вказаними контрагентами ґрунтувався на документах, що містили неправдиву інформацію.

Суд вважає правомірними та обґрунтованими доводи позивача, що таки твердження є лише припущеннями перевіряючих.

При цьому в ОСОБА_1 перевірки відсутне будь-яка оцінка наданим позивачем на запит копій первинних документів щодо взаємовідносин з вказаними контрагентами.

Крім того, з урахуванням встановленого судом неправомірного зазначення в ОСОБА_1 перевірки обставин щодо ненадання позивачем первинних документів, суд дослідивши надані позивачем документи щодо взаємовідносин з ТОВ «АГРО-МАРКЕТ-ПЛЮС», ТОВ «ЕНЕРГОБУД КАРГО», ТОВ «МОСТОЛ», ТОВ «КРИСТАЛ ПЛЮС», ТОВ «КК КОНТРАКТ», ТОВ «СПЕЦБУДМАРКЕТ» встановив їх відповідність Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Позивачем були укладені з вказаними контрагнетами договори на поставку товарів (інструментів, комплектуючих ліфтового обладнання та інших). Умови вказаних договорів виконані сторонами, про що свідчать банківські виписки, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт, а також документи щодо використання вказаного товару у господарської діяльності позивача (т.2 а.с.28-146, т.3 а.с.1-163, 209-248, т.4 а.с.1-276).

Договори позивача з вказаними контрагентами відповідають вимогам законодавства, є дійсними, а їх виконання підтверджено первинними документами, які містять всі необхідні реквізити первинного документу.

Поставка товару підтверджується наданими до суду ТТН. Відповідно до «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.97 р. № 363 товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Крім того, первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що укладені договори та їх виконання пов'язан з господарською діяльністю позивача.

Пунктом 86.7 ст.85 ПКУ визначено, що контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до ст.60 цього Кодексу.

Таким чином, навіть при проведенні перевірки контрагента позивача та дослідження його первинної документації, обставини акту перевірки відносно такого контрагента можуть бути покладені у обґрунтування висновків щодо порушення податкового законодавства позивачем, при прийнятті рішення відносно контрагента.

Зазначена норма ПКУ виключає можливість покладення в обґрунтування висновків про порушення законодавства позивачем наявності лише інформації про можливі порушення податкового законодавства його контрагентами.

Судом встановлено, що у позивача наявні первинні документи щодо господарських відносин з вказаними контрагентами, відображені в бухгалтерському та податковому обліку, будь-яких порушень податкового законодавства позивач не допускав.

На думку суду, є обґрунтованими доводи позивача, що висновки перевіряючих є лише їх припущеннями, що не відповідає вимогам законодавства, у тому числі встановленої Конституцією України, ПК України індивідуальної юридичної відповідальності особи, у тому числі відповідальності за порушення податкового законодавства.

Крім того, наявність порушень податкового законодавства зі сторони контрагентів по ланцюгу господарських відносин (несплата податків, притягнення до відповідальності) не може бути безумовною підставою для визначення податкових зобовязань позивачу, оскільки позивач не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства своїми контрагентами. Жодна норма законодавства не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

При цьому суд враховує положення ст.244-2 КАС України щодо обовязковості рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та Постанову Верховного Суду України від 11.01.2011 року по справі ЗАТ «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ, в якому зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання. Вимога закону щодо надмірної сплати ПДВ як необхідної умови повернення з бюджету сум цього податку його платником стосується саме цього платника і сплати ним податку у ціні придбання товарів (послуг) їх постачальникам.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22.01.2009 року зазначив щодо зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ: Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності. Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Таким чином, суд дійшов до висновку, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Статтею 86 КАС України визначено, що, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог і вони підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 87 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно зі ст.90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Статтею 16 КАС України встановлено, що кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Судом встановлено, що 10.07.2017 року між ТОВ «КОНТАКТ» (Замовник) та ФОП ОСОБА_5 (Виконавець) укладений договір про надання юридичних послуг, предметом якого є складання адміністративного позову про скасування податкових повідомлень-рішень та представництво інтересів в адміністративній справі. Відповідно до п.1.2 договору Замовник зобов'язується видати Виконавцю та будь-якому залученому спеціалисту довіренність на представництво інтересів в суді (т.5 а.с.132-134).

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 14.11.2007 року Замовник ТОВ «КОНТАКТ» прийняв від Виконавця ФОП ОСОБА_5 послуги на загальну суму 17920,00 грн (т.5 а.с.135), та згідно з платіжним дорученням від 25.07.2017 року позивач оплатив ФОП ОСОБА_5 зв юридичні полуги 17000,00грн (т.5 а.с.136).

У той же час в матеріалах справи наявні довіренності видані позивачем на ім'я ОСОБА_5 не як фоп, а як фізичній особі від 12.09.2016 року (т.1 а.с.120), яка надана до позову при його пред'явленні до суду 31.07.2017 року, та на ім'я ОСОБА_5, як фізичній особі від 08.11.2017 року (т.5 а.с.137).

З урахуванням встановлених обставин, наданих документів у підтвердження надання правової допомоги та її складових, положень ст.16,87,90 КАС України суд дійшов до висновку про присудження на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 11520,00грн. Також підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 26616,09 грн.

Таким чином, з Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 38136,09 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 11, 86, 87, 90, 94, 159-164 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТАКТ» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.07.2017 року:

- № (форми «Р») про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «КОНТАКТ» грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 749776,00 грн. (за податковими зобовязаннями 656060,00 грн., за штрафними санкціями 93716,00 грн.);

- № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 917919,00 грн. (за податковими зобовязаннями 734335,00 гривень, за штрафними санкціями на суму 183584,00 грн.);

- № про застосування адміністративного штрафу у сумі 510,00 гривень.

Стягнути з Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТАКТ» судові витрати у сумі 38136,09 грн.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови у порядку ст.160,167,185-187 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва