Справа № 344/13551/14-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/5128/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Святецького В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Дідик Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду від 31.03.2017 року у справі № 344/13551/14-а за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, міського голови м. Івано-Франківська ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_4, Сектор Державної регуляторної служби в Івано-Франківській області, Державна регуляторна служба України про визнання дій органів державної влади неправомірними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулись до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, міського голови м. Івано-Франківська ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_4, Сектор Державної регуляторної служби в Івано-Франківській області, Державна регуляторна служба України про визнання дій органів державної влади неправомірними та скасування наступних рішень :

- № 349 від 19.07.2007 року «Про оголошення конкурсу на право організації літніх торгових майданчиків на території парку культури і відпочинку ім. Т. Шевченка».

- №514 від 31.08.2011 року «Про затвердження «Положення про організацію та проведення аукціонів на право розміщення об'єктів літньої торгівлі».

- №189 від 09.04.2014 року «Про затвердження нової редакції Положення «Про дрібнороздрібну торгівлю та надання послуг в сфері розваг на території м.Івано-Франківськ».

- №287 від 18.06.2014 року «Про проведення аукціону на право розташування дрібнороздрібної торгівлі та надання послуг у сфері розваг на визначеній території м.Івано-Франківська».

06.04.2015 року позивачі подали до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили визнати незаконними та скасувати прийняті відповідачами розпорядження, а саме: Розпорядження міського голови від 24.11.2014 року №471-р «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні» в частині п.2, Розпорядження №115-р від 20.01.2015 року «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні» в частині п.3 (а.с. 93-95 том 1). Зобов'язати відповідачів / міського голову Івано-Франківська, виконавчий комітет повернути позивачам безпідставно отримані кошти в розмірі 6300,00 грн., сплачених згідно пп.2,3 Розпорядження міського голови від 24.11.2014 року №471-р «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні», Розпорядження №115-р від 20.01.2015 року «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні» .

18.08.2016 року позивачі подали до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили визнати нечинним п.6 Положення про дрібнороздрібну торгівлю, надання послуг у сфері розваг та проведення ярмарок на території м.Івано-Франківська, затверджене рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.08.2016 року №529 (а.с. 26-28 том 2). Заявою про уточнення позовних вимог від 27.09.2016 року ( т.ІІ а.с. 40) позивачі просили визнати нечинним Положення про дрібнороздрібну торгівлю, надання послуг у сфері розваг та проведення ярмарок на території м.Івано-Франківська, затверджене рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.08.2016 року №529 з моменту його винесення.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю повноважень відповідача на прийняття вказаних рішень та створенням, у зв'язку з цим, перешкод позивачам у здійсненні підприємницької діяльності.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 31.03.2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З висновками суду першої інстанції не погодились - ОСОБА_1., ОСОБА_2, котрі у апеляційній скарзі вказують на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи. Апелянти просять апеляційну скаргу задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_4, Сектор Державної регуляторної служби в Івано-Франківській області, Державна регуляторна служба України заявлену апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, міського голови м.Івано-Франківська в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_1 від 23.04.2003 року ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (а.с. 31 том 1).

Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_2 від 07.03.2002 року ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем ( а.с.35 том І).

Встановлено, що Розпорядженням міського голови №471-р від 24.11.2014 року «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні» позивачці ОСОБА_1 погоджено розмістити лоток з торгівлі поп-корном, солодкою ватою на вул. Вітовського на час проведення новорічних та різдвяних свят з 19.12.2014 року по 20.01.2015 року (33 дні). Пунктом 2 зазначеного Розпорядження встановлено, що суб'єкт господарювання здійснює внесок до загального фонду міського бюджету (кошти в розмірі 100 грн. за кожне місце торгівлі в день) та отримує у відділі дозвільно-погоджувальних процедур (Дозвільний центр м. Івано-Франківська) погодження на облаштування лотка з торгівлі поп-корном та солодкою ватою (а.с. 96 том 1).

Згідно Витягу із Розпорядження міського голови №15-р від 20.01.2015 року «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні» позивачці ОСОБА_1 погоджено розмістити лоток з торгівлі поп-корном, солодкою ватою на вул. Вітовського під час шкільних канікул з 22.01.2015 року по 25.01.2015 року (4 дні) та на вихідні дні - 01, 07, 08, 14, 15 лютого 2015 року (5 днів). Пунктом 3 зазначеного Розпорядження встановлено, що суб'єкти господарювання здійснюють внесок до загального фонду міського бюджету (кошти в розмірі 100 грн. за кожне місце торгівлі в день) та отримують у відділі дозвільно-погоджувальних процедур (Дозвільний центр м. Івано-Франківська) погодження на розміщення лотків, павільйонів для здійснення дрібнороздрібної торгівлі та надання послуг у сфері розваг (а.с. 97 том 1).

Суд першої інстанції, відмовляючи у цій частині позовних вимог підтвердив, що Розпорядження міського голови №471-р від 24.11.2014 року «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні» та №15-р від 20.01.2015 року «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні» не містять норм регуляторного характеру та втратили чинність у зв'язку із прийняттям рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.08.2016 року №529 «Про затвердження Положення про дрібнороздрібну торгівлю, надання послуг у сфері розваг та проведення ярмарок на території м. Івано-Франківська», що підтверджується письмовими поясненнями Державної Регуляторної служби України від 14.02.2017 року.

Що стосується оцінки п.6 Положення про дрібнороздрібну торгівлю, надання послуг у сфері розваг та проведення ярмарок на території м.Івано-Франківська, котре затверджене рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.08.2016 року №529 (а.с. 26-28 том 2), суд першої інстанції вважав, що позивачами було подано заяву про збільшення позовних вимог в ході розгляду судового спору по суті, що є порушенням встановленої процедури подання заяви про зміну/уточнення позовних вимог у відповідності до Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права в частині неналежного з'ясування обставин справи та відповідності представленим доказам та в частині процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було здійснено належної перевірки відповідності пред'явлених позивачами заяв про збільшення позовних вимог до одночасної зміни предмету та підстав позовних вимог, а також, судом першої інстанції не вирішено позовних вимог в частині оцінки наступних рішень : № 349 від 19.07.2007 року «Про оголошення конкурсу на право організації літніх торгових майданчиків на території парку культури і відпочинку ім. Т. Шевченка», №514 від 31.08.2011 року «Про затвердження «Положення про організацію та проведення аукціонів на право розміщення об'єктів літньої торгівлі», №189 від 09.04.2014 року «Про затвердження нової редакції Положення «Про дрібнороздрібну торгівлю та надання послуг в сфері розваг на території м. Івано-Франківськ», № 287 від 18.06.2014 року «Про проведення аукціону на право розташування дрібнороздрібної торгівлі та надання послуг у сфері розваг на визначеній території м. Івано-Франківська».

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів, прав та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У 2010 році Законом № 2453-VI до КАС України були внесені зміни, і на час звернення з позовом до суду частини друга і третя статті 99 цього Кодексу мали такий зміст:

«…Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк».

Аналіз наведених вище редакцій частин другої і третьої статті 99 КАС дає підстави для висновку, що ці норми права застосовуються до публічно-правових відносин, оскільки право на застосування встановлених іншими законами строків, відмінних від визначених у частині другій статті 99 КАС, стосується звернень до суб'єкта владних повноважень, а передбачене частиною третьою цієї статті таке ж право стосується публічної служби, тобто також публічно-правових відносин.

Наслідки пропуску цих строків встановлені статтею 100 КАС (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2453-VI), відповідно до якої «адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів вважає, що позивачами не доведено факту отримання інформації про наявність прийнятих Івано-Франківською міською радою рішень № 349 від 19.07.2007 року «Про оголошення конкурсу на право організації літніх торгових майданчиків на території парку культури і відпочинку ім. Т. Шевченка» та № 514 від 31.08.2011 року «Про затвердження «Положення про організацію та проведення аукціонів на право розміщення об'єктів літньої торгівлі» після завершення строку звернення до адміністративного суду.

Покликання представника позивачів - адвоката Хоптій М.В. на отримання інформації на здійснений адвокатський запит від 11.08.2014 року, не є належним аргументом, оскільки позивачі здійснювали підприємницьку діяльність у період 2002-2003 років, та повинні бути обізнаними з нормативними актами, що змінюють чи можуть змінити умови та порядок здійснення підприємницької діяльності.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання незаконними дій міського голови Івано-Франківська та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у прийнятті рішень № 349 від 19.07.2007 року «Про оголошення конкурсу на право організації літніх торгових майданчиків на території парку культури і відпочинку ім. Т. Шевченка» та №514 від 31.08.2011 року «Про затвердження «Положення про організацію та проведення аукціонів на право розміщення об'єктів літньої торгівлі», визнання їх протиправними та скасування не підлягають до задоволення, в зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Вказана умова є підставою для залишення позовних вимог в цій частині без розгляду.

Що стосується позовних вимог в частині визнання незаконними дій міського голови Івано-Франківська та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у прийнятті рішень №189 від 09.04.2014 року «Про затвердження нової редакції Положення «Про дрібнороздрібну торгівлю та надання послуг в сфері розваг на території м.Івано-Франківськ», № 287 від 18.06.2014 року «Про проведення аукціону на право розташування дрібнороздрібної торгівлі та надання послуг у сфері розваг на визначеній території м.Івано-Франківська», колегія суддів аргументує свої висновки наступним.

Наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 08.07.1996 року №369, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.07.1996 року за № 372/1397, затверджені Правила роботи дрібно роздрібної торгівельної мережі.

Виконавчий комітет ради є підзвітним і підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Ці повноваження визначені у статтях 27 - 39 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У відповідності до статті 30 вказаного закону виконавчі комітети наділені делегованими повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку щодо здійснення заходів щодо розширення та вдосконалення мережі підприємств житлово-комунального господарства, торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, розвитку транспорту і зв'язку ; здійснення відповідно до законодавства контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, транспорту, зв'язку, за технічним станом, використанням та утриманням інших об'єктів нерухомого майна усіх форм власності, за належними, безпечними і здоровими умовами праці на цих підприємствах і об'єктах; прийняття рішень про скасування даного ними дозволу на експлуатацію об'єктів у разі порушення нормативно-правових актів з охорони праці, екологічних, санітарних правил, інших вимог законодавства;

Початком нормотворчого процесу є підготовка і внесення проектів рішень на розгляд виконавчого комітету.

Проект рішення виконкому підлягає оприлюдненню у порядку визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації» за 20 робочих днів до дня його прийняття (розгляду).

Виконавчий комітет ухвалює акти у формі рішень виконавчого комітету. Рішення ухвалюються більшістю від загального складу виконавчого комітету (більшістю від числа обраних членів).

Статтею 1 Закону № 1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 1160-IV), передбачено, що регуляторний акт - це:

прийнятий повноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 3 зазначеного закону його дія не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов'язаної з прийняттям актів, що містять індивідуально-конкретні приписи.

Згідно з пунктом 1.4 розділу 1 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №34/5, (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2005 року за № 381/10661) нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

За змістом статті 12 Закону № 1160-IV регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

З огляду на те, що з одним з позивачів, а саме ОСОБА_1 було укладено договір на право розміщення дрібнороздрібної виносної торгівлі та надання послуг у сфері розваг на території міста в 2012-2014 роках з терміном дії до 01 листопада 2014 року, колегія суддів вважає, що спірні рішення безпосередньо торкаються господарських прав та інтересів ОСОБА_1.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність порушення прав та законних інтересів позивача -2 - ОСОБА_2.

Виходячи із змісту та завдань КАС України, рішення суду повинно не лише констатувати факт порушення прав, а й забезпечувати повне їх відновлення. Оскільки матеріалами справи та встановленими обставинами не підтверджено факт порушення права та інтересів ОСОБА_2 при ухваленні міською радою спірних рішень, відсутні підстави для ухвалення апеляційним судом рішення, яким би відновлювалося таке право.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

При цьому слід зазначити, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені по даній справі факти свідчать про відповідність дій відповідача при прийнятті спірних рішень нормам діючого законодавства.

Позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень №189 від 09.04.2014 року «Про затвердження нової редакції Положення «Про дрібнороздрібну торгівлю та надання послуг в сфері розваг на території м.Івано-Франківськ», № 287 від 18.06.2014 року «Про проведення аукціону на право розташування дрібнороздрібної торгівлі та надання послуг у сфері розваг на визначеній території м.Івано-Франківська», визнання нечинним Положення про дрібнороздрібну торгівлю, надання послуг у сфері розваг та проведення ярмарок на території м.Івано-Франківська, затверджене рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.08.2016 року №529 не підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначених у главах 1 - 4 Закону України « Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» нормативні та інші акти приймаються у формі: рішень сільської, селищної, міської ради; рішень виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради; розпоряджень сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті, районної, обласної ради.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку. Здійснення державної регуляторної політики органами та посадовими особами місцевого самоврядування регламентовано статтями 31-38 Розділу VI Закону. Особливості прийняття регуляторних актів органами та посадовими особами місцевого самоврядування визначені статтею 36 Закону.

На стадії судового розгляду справи в суду першої та апеляційної інстанцій не здобуто доказів на доведення обставини невідповідності проведення регуляторної процедури при прийнятті рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №189 від 09.04.2014 року «Про затвердження нової редакції Положення «Про дрібнороздрібну торгівлю та надання послуг в сфері розваг на території м.Івано-Франківськ». На період розгляду судової справи у суді першої інстанції, у вказане рішення було внесені зміни,а саме: від 27.11.2014 року за № 603, від 05.02.2015 року за № 85, від 05.11.2015 року за № 649. Дотримання проходження регуляторної процедури доводиться представленими у судовому засіданні доказами виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08.11.2017 року за № П.1-07/1070.

Рішенням виконавчого комітету від 31.08.2011 року №514 затверджено «Положення про організацію та проведення аукціонів на право розміщення об'єктів літньої торгівлі». Відповідно до п.1.4 даного Положення питання організації аукціонів покладаються на виконавчий комітет міської ради та робочу комісію.

З врахуванням наведеного, рішення виконавчого комітету від 18.06.2014 року №287 «Про проведення аукціону на право розташування дрібно роздрібної торгівлі та надання послуг у сфері розваг на визначеній території м. Івано-Франківська» було прийнято на підставі Положення з метою організації конкретного аукціону, а саме на період 2014-2016 років, та не являється регуляторним актом.

Матеріали справи засвідчують, що договір на право розміщення дрібнороздрібної виносної торгівлі та надання послуг у сфері розваг на території міста в 2012-2014 роках від 18.05.2012 року, що був укладений між ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, завершений 01 листопада 2014 років.(т.І,а.с. 34). Договорів подібного виду з позивачами в період 2014-2016 років не укладалось.

Крім того, постановою Івано-Франківського міського суду від 05.04.2012 року у справі 0907/3545/2012 відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування «Положення про організацію та проведення аукціонів на право розміщення об'єктів літньої торгівлі», затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 31.08.2011 року за № 514. Вказане судове рішення набрало чинності з 16.04.2912 року.

Що стосується оцінки рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.08.2016 року за №529 « Про затвердження Положення про дрібнороздрібну торгівлю, надання послуг у сфері розваг та проведення ярмарок на території м.Івано-Франківська», колегія суддів зазначає наступне.

Вказане положення регулює особливості розміщення та функціонування об'єктів дрібнороздрібної торгівлі на території міста та порядок отримання погоджень на розміщення об'єктів дрібнороздрібної торгівлі та надання послуг у сфері розваг.

Згідно п.3 вказаного рішення визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №189 від 09.04.2014 року «Про затвердження нової редакції Положення «Про дрібнороздрібну торгівлю та надання послуг в сфері розваг на території м.Івано-Франківськ».

Рішенням виконавчого комітету від 24.03.2017 року, до моменту постановлення судом першої інстанції рішення у справі, було внесені зміни до п.6.1 та п.6.2 вказаного Положення у частині зміни ставки плати за розміщення об'єктів дрібнороздрібної торгівлі.

Проходження регуляторної процедури при прийнятті вказаного Положення засвідчується долученими доказами, що представлені виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 08.11.2017 року за № П.1-07/1070, що заперечує твердження позивача про підстави щодо визнання спірного Положення нечинним з моменту його прийняття.

Відповідно до статті 36 Закону України № 1160-IV, регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений. У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Матеріалами справи не підтверджується наявність порушення у діях міського голови міста Івано-Франківськ та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради при прийнятті спірних рішень.

Не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання незаконними та скасування Розпорядження міського голови від 24.11.2014 року №471-р «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні» в частині п.2, Розпорядження №115-р від 20.01.2015 року «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні» в частині п.3 (а.с. 93-95 том 1). Зобов'язати відповідачів / міського голову Івано-Франківська, виконавчий комітет повернути позивачам безпідставно отримані кошти в розмірі 6300,00 грн., сплачених згідно пп.2,3 Розпорядження міського голови від 24.11.2014 року №471-р «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні», Розпорядження №115-р від 20.01.2015 року «Про здійснення дрібнороздрібної торгівлі у вихідні та святкові дні» .

Колегія суддів вважає, що позивачами помилково застосовано норми Податкового кодексу України на виконання Закону України від 28.12.2014 року «Про внесення змін до податкового кодексу та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», на виконання якого стаття 10 «Місцеві податки» викладена у новій редакції.

Відповідно до п. 12.4 ст.12 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів, зокрема, належить встановлення ставок місцевих податків та зборів у межах ставок, визначених цим Кодексом.

Законом № 71 передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю) та вирішують питання щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Крім того, відповідно до абз. десятого п.4 Розділу І Закону № 71 до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів належить встановлення у межах, визначених Кодексом, ставок акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Якщо сільською, селищною або міською радою не прийнято рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковим згідно з Кодексом, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (абз. шостий п.4 Розділу І Закону № 71). Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених Кодексом, забороняється.

Статтею 267 Податкового кодексу України передбачено встановлення збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності, а саме - платниками збору є суб'єкти підприємницької діяльності, котрі здійснюють торгівельну діяльність у пунктах продажу товарів та отримали торговий патент. Наявність цієї обставини позивачами не доведена.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що задоволенню не підлягає. Суд апеляційної інстанції, враховуючи критерії правомірності, які пред'являються до рішень суб'єкта владних повноважень та які визначені ч.3 ст.2 КАС України, вважає, що відповідач при прийняті оскарженого рішення (регуляторного акта), діяв у спосіб, що передбачений Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» .

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову залишення частини позовних вимог без розгляду.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду від 31.03.2017 року у справі № 344/13551/14-а - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги щодо визнання незаконними дій міського голови Івано-Франківська, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради пов'язаних з прийняттям рішень:

- № 349 від 19.07.2007 року «Про оголошення конкурсу на право організації літніх торгових майданчиків на території парку культури і відпочинку ім. Т. Шевченка»;

- №514 від 31.08.2011 року «Про затвердження «Положення про організацію та проведення аукціонів на право розміщення об'єктів літньої торгівлі», а також позовні вимоги про визнання незаконними та скасування вищевказаних рішень - залишити без розгляду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Святецький
Р. Й. Коваль
Повний текст судового рішення

виготовлено 20.11.2017 року.