Справа № 817/494/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Дорошенко Н.О.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"15" листопада 2017 р. Справа № 817/494/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "22" травня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 №715-17, прийнятого Гощанською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - Рівненська ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №715-17 від 17 червня 2015 року, прийнятого Гощанською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником транспортного засобу марки Toyota моделі Highlander типу універсал-В, об'єм двигуна 3456 куб. см., рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2. Зауважує, що транспортний податок є місцевим податком, він не може бути визнаний обов'язковим до сплати у 2015 році, оскільки місцеві ради не приймали і не могли прийняти і оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення такого податку. На думку позивача, застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не можуть мати місце у 2015 році. Підкреслює, що нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22.05.2017 р. позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 №715-17, прийняте Гощанською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області.

Присуджено на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року, до Податкового кодексу внесені зміни, зокрема, статтю 267 викладено в новій редакції "Транспортний податок", тобто фактично запроваджено цей податок. Відповідно до ст.94 Конституції України та ст.138 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України" закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. В Конституції України відсутня норма щодо заборони прийняття зміни до будь-яких елементів податків та зборів пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Вважає, що Верховна Рада України шляхом прийняття законів може в будь-який час відступити від раніше затверджених норм, у тому числі від змісту норми підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Відповідні норми прикінцевих або перехідних положень до податкових законів є спеціальними відносно до наведеної норми Податкового кодексу України. Також зазначає, що норма підпункту 12.3.5 Податкового кодексу України є спеціальною стосовно норм, які регулюють справляння місцевих податків. В зв'язку з цим транспортний податок як обов'язковий місцевий податок підлягає сплаті, виходячи з норм статті 267 Податкового кодексу України, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 ст.12 Податкового кодексу України. Окрім цього, відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII встановлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності". Відтак, оскільки у власності позивача перебуває транспортний засіб з об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 см.куб., у відповідності до пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України Гощанською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області було правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення №715-17 від 17.06.2015, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000,00 грн.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки Toyota моделі Highlander типу універсал-В, об'єм двигуна 3456 куб. см., рік випуску 2012, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.102).

Встановлено, що 17 червня 2015 року Гощанською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, правонаступником якої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 № 892 "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" є Рівненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №715-17 від 17.06.2015, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. (а.с.121).

В подальшому, ОСОБА_3 сплачено транспортний податок з фізичних осіб на загальну суму 25000,00 грн., що підтверджено копією квитанції АТ "Ощадбанк" на переказ готівки №144 від 27.08.2015 р. (а.с.101).

Однак, ОСОБА_3 не погодилася з прийнятим податковим повідомленням-рішення та звернулася з позовом про його скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення Гощанської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області №715-17 від 17 червня 2015 року прийнято неправомірно та підлягає скасуванню, оскільки не ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України та не узгоджується з вимогами принципу верховенства права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71-VIII), яким шляхом викладення в новій редакції норм Податкового кодексу України введено новий податок на майно, що складається, у тому числі, з транспортного податку.

Обов'язок зі сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи з 2015 року (рік набрання чинності Законом №71-VIII).

В силу вимог пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Як визначено підпунктом 267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

За приписами пп.267.3.1 п.267.3 ст.267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.5.1 п.267. 5 ст.267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Зі змісту п.8.1 ст.8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу України).

Однак, у статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість, є податок на майно (пп.10.1.1), який складається з трьох різних податків, кожен з різними елементами податку, як визначено п.7.1 ст.7 Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідно до статті 265 Податкового кодексу України (в редакції Закону №71-VIII, що діє з 01.01.2015) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відтак, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

В силу вимог п.8.3 ст.8 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відтак, суд вірно зазначив, що безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено в статті 143 Конституції України та в п.24 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно з п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу, з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп.12.3.2 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп.12.3.3 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп.12.3.4 ст.12 цього Кодексу.

Як визначено підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Так, ухвалою суду першої інстанції від 11.05.2017 з метою об'єктивного з'ясування всіх обставин у справі за ініціативою суду було витребувано від Рівненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області копію рішення відповідної місцевої ради про встановлення транспортного податку на території Корецького району на 2015 рік, відомості щодо його оприлюднення та надіслання до Гощанської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області (Корецьке відділення).(а.с.106-107).

Однак, витребуваних судом доказів відповідач не надав без поважних причин, при цьому представник відповідача в судовому засіданні зауважив про необов'язковість оприлюднення рішення відповідної місцевої ради про встановлення транспортного податку.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст.71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, відповідачем не доведено факту прийняття органом місцевого самоврядування, на території якого проживає позивач, рішення про встановлення транспортного податку, в порядку, визначеному пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України.

Разом з тим, з аналізу наведених норм слідує, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватись протягом бюджетного року (пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України).

При цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку як місцевого податку пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

В силу вимог пункту 4 розділу II Прикінцеві положення Закону №71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки Закон України №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", згідно з яким з 01 січня 2015 року введено в дію "Транспортний податок", прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Таким чином податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено у 2015 році податкове зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік прийняте всупереч вимог Податкового кодексу України та не узгоджується з вимогами принципу верховенства права.

Відтак, доводи представника відповідача про те, що транспортний податок запроваджено у 2014 році згідно Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року і його справляння передбачено з 2015 року, а тому податковий орган правомірно нараховує цей податок з 2015 року, є безпідставним, оскільки зазначеним законом податок введений, проте його встановлення (із визначенням ставок) має здійснюватися згідно рішень органів місцевого самоврядування у порядку, передбаченому Податковим кодексом України.

Пунктом 4 Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" законодавець лише рекомендував органам місцевого самоврядування, зокрема, прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно. Тобто, вказана норма містить рекомендаційний характер та не встановлює іншого, ніж передбачений підпунктом 12.3.4 пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України порядку застосування відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів також вважає, що судом при розгляді справи правомірно застосована практика Європейського Суду з прав людини як джерело права. Зокрема у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine) та "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine) ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

В силу положень ч.1 ст.94 КАС України судом правомірно здійснено розподіл судових витрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. У доводах апеляційної скарги відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування постанови, а наведені доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "22" травня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч