Справа № 363/3238/17
Суддя: Чірков Г. Є.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

"09" листопада 2017 р. Справа № 363/3238/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року суддя Вишгородського районного суду Київської області в складі:

головуючогосудді ОСОБА_1,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що постановою відповідача його без законних підстав притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., а тому порушує питання про скасування даної постанови.

Свої вимоги мотивував тим, що постановою відповідача його притягнуто до відповідальності за те, що він, керуючи транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, на перехресті вул. Сімферопольска та Привокзальна у м. Києві порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «Вїзд заборонено» та виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги. Виїзд здійснив, оскільки не помітив дорожній знак 3.21 «Вїзд заборонено», який встановлений на висоті 4-5 метрів над поверхнею дороги під кутом 90 градусів з порушенням правил розміщення дорожніх знаків, який він не міг вчасно помітити. Крім того зазначив, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу та не дав можливості йому скористуватися правами передбаченими ст. 268 КУпАП, бездоказово наклав на нього адміністративне стягнення.

Позивач в суді позов підтримав з викладених у ньому підстав.

Відповідач в судове засідання не прибув, подав суду письмові заперечення проти позову, в яких посилався на те, що вказані твердження позивача на увагу не заслуговують, оскільки до його безпосередніх обовязків, як водія належить бути уважним та слідкувати за дорожньою обстановкою, коли позивач визнав факт проїзду в зону дії знаку 3.21 «Вїзд заборонено».

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 15 серпня 2017 року відповідачем згідно статей 33 і 284 КУпАП винесено постанову про порушення позивачем п. 11.4 Правил дорожнього руху України, який того ж дня о 22 год. на перехресті вул. Сімферопольска та Привокзальна у м. Києві порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «Вїзд заборонено» та виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Відповідно до п. 11.4 Правил дорожнього руху України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Згідно п. 2.3. Б) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Дорожній знак 3.21 «Вїзд заборонено» забороняє вїзд усіх транспортних засобів з метою запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом.

Згідно зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 9 КАС України, суд при розгляді цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності, відповідно до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи цю справу, суд зазначає, що згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом тощо.

Відповідно до вимог ст. 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок у правління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 293 КУпАП під час розгляду позову перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймається одне з таких рішень: залишення постанови без зміни; скасування постанови і надсилання справи на новий розгляд; скасування постанови і закриття справи; зміна заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Доводи позову щодо неправомірних дій відповідача й незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України є безпідставними і необґрунтованими.

Відповідач правомірно, в межах своїх повноважень, на підставі доказів здобутих в порядку КУпАП, встановив факт правопорушення та законно притягнув особу до адміністративної відповідальності.

При складанні постанови й у позові позивач визнав проїзд в дію знаку 3.21 «Вїзд заборонено».

Доводи позивача про те, що знак знаходився в непередбаченому Законом місці і тому він не зміг його побачити на вимогах ПДР України не ґрунтуються та їм не відповідають.

Водій зобовязаний виконувати вимоги дорожніх знаків і правом відступати від дотримання вимог знаку 3.21 «Вїзд заборонено» не наділений.

При цьому згідно наданих відповідачем фотографій місця події встановлено, що дорожній знак 3.21 «Вїзд заборонено» знаходиться в передбаченому для цього місці, розташування якого водій зобовязаний виявити вчасно і виконати його вимоги.

Відтак виниклі правовідносини й дії водія (позивача) під час керування транспортним засобом відповідачем оцінено вірно, у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України.

Всі обставини справи під час накладання на позивача стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП встановлено повно і обєктивно, виходячи з її конкретних обставин.

При цьому позивач не дотримався вимог п. 11.4 ПДР України, що встановлено в передбаченому Законом порядку, й визнано самим позивачем, а тому оскаржувана постанова є правомірною, яку прийнято з дотриманням вимог Законів і в межах повноважень відповідача.

Що стосується доводів позивача про незаконність складання постанови на місці зупинки транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема за частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

За змістом чинних вимог ст. 258 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, виноситься на місці вчинення правопорушення без складання протоколу (за скороченою процедурою).

При цьому варто звернути увагу на те, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення», яке містяться у статті 258 КУпАП та словосполучення «за місцем вчинення правопорушення», вжитого у статті 276 КУпАП мають різний правовий зміст.

Зазначену проблему аналізував Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Окрім того, проаналізувавши п. 2.3 наведеного вище рішення Конституційного Суду України, слід дійти висновку, що Конституційний Суд, говорячи про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, мав на увазі виключно випадки застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст. 258 КУпАП.

Однак, вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми ст. 258 КУпАП зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 КУпАП, згідно якої постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення ПДР України на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення та на які посилається позивач (зокрема ст.ст. 278, 279), на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ст. 258 КУпАП).

Відтак, порушених прав позивача, які б підлягали захистові, в цій справі судом не виявлено, а тому підстав до задоволення позову суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 160-163 КАС України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі, шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя