Справа № 336/4030/17(2-а/336/381/2017)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2017 року справа № 336/4030/17(2-а/336/381/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя в якому просив:

- визнати протиправними дії Відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії з урахуванням положень ч.1 ст.29 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування;

- зобовязати Відповідача перерахувати та виплачувати пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч.1 ст.29 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 59.25% починаючи з 29.11.2016 року, з дати призначення пенсії за віком..

- стягнути з Відповідача судові витрати, а саме 640.00 грн. судового збору та 1500.00 грн. витрат на правову допомогу.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 до 2016 року отримував пенсію у відповідності до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ

29.11.2016 року Позивач звернувся до Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

З 29.11.2016 року Позивачу було призначено пенсію за віком, яку розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

Не погодившись з вказаними діями пенсійного органу, Позивач звернувся до суду.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2017 року, визнані протиправними дії управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_2 районі м. Запоріжжя щодо відмови в розрахунку Позивачу пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, зобовязано управління Пенсійного Фонду України в ОСОБА_2 районі м. Запоріжжя провести перерахунок Позивачу пенсії за віком з 29.11.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 роки) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

21.06.2017 року Позивач звернувся до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про перерахунок пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ст.29 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за більш пізній вихід на пенсію, починаючи з 29.11.2016 року, тобто з моменту звернення за призначенням пенсії з особистою заявою, встановленого зразка, з урахуванням різниці, що була виплачена.

ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 03.07.2017 року №193/К-1 в задоволенні заяви було відмовлено.

Вказана відмова була обґрунтована тим, що при переведенні з пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб на пенсію за віком згідно із Законом №1058 не має підстав застосовувати п.1 ст.29 Закону №1058, у звязку з тим, що Позивач вже перебував на обліку та отримував пенсію на день досягнення 60 років.

Не погодившись з вказаними висновками пенсійного органу, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Позивач до досягнення пенсійного віку та після цього отримував пенсію за вислугу років.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Приписами ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Положеннями ст..29 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено, що особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5 % - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75 % - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що право на підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки її призначення може бути реалізовано особою у разі виявленню нею бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Як свідчать встановлені обставини справи, з 19.10.1997 року по 28.11.2016 року Позивач отримував пенсію у відповідності до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ.

В свою чергу, з 29.11.2016 року Позивачу було призначено пенсію за віком на підставі приписів Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Так, на переконання пенсійного органу, наявність факту отримання позивачем пенсії до 28.11.2016 року свідчить про неможливість застосування підвищення, визначеного ст. 29 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що виходячи з положень ст.29 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, підвищення розміру пенсії за віком може застосовуватись у випадку виявлення бажання працювати та отримувати пенсію за віком з більш пізнього віку.

В даному випадку, призначена Позивачу з 19.10.1997 року пенсія за вислугу років, визначена Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб, передбачала інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком з 29.11.2016 року Позивач звернувся вперше.

Вказана обставини також була підтверджена в постанові Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2017 року.

Окрім того, як вбачається з трудової книжки Позивача, після виходу на пенсію за вислугу років він продовжував працювати на різних посадах.

Отже, виходячи з зазначеного, Позивач має право на отримання підвищення розміру пенсії за віком.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, Позивач народився 22.04.1950 року, а з заявою про призначення пенсії за віком він звернувся 29.11.2016 року.

Тобто, виходячи з того, що пенсійний вік для отримання пенсії за віком становить 60 років, то з заявою про призначення пенсії за віком він звернувся на 79 місяців пізніше.

Отже, виходячи з положень ст.29 Закону України Про пенсійне забезпечення, Позивач має право на підвищення розміру пенсії на 59.25% (49*0.5%).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, Позивач просив здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням підвищень починаючи з 29.11.2016 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, з заявою про перерахунок пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ст.29 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування Позивач звернувся 21.06.2017 року.

Тобто, 21.06.2017 року є датою, коли право Позивача на перерахунок пенсії було порушено.

Так, відповідно до ч.4 ст.45 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Отже, виходячи з того, що Позивач звернувся з заявою про перерахунок пенсії 21.06.2017 року, то відповідно перерахунок пенсії має бути проведений з 01.07.2017 року.

Також, як вбачається з матеріалів справи, Позивач просив стягнути з Відповідача судові витрати, а саме 640.00 грн. судового збору та 1500.00 грн. витрат на правову допомогу.

Так, відповідно до ст..94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні адміністративного позову, Позивач сплатив судовий збір у розмірі 640.00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №3500 від 18.07.2017 року.

Отже, виходячи з того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір за подання адміністративного позову підлягає присудженню Позивачу за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

При цьому, що стосується можливості стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1500.00 грн., то суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно вимог ч. 1 ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з розрахунку витрат на правову допомогу, наданих згідно договору №454 від 15.12.2016 року, адвокатом ОСОБА_3 було надано правову допомогу на загальну суму 1500.00 грн., які включали складання адміністративного позову про визнання дій протиправними.

Між тим, приписами ст. 1 Закону України в Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах визначено, що підставою для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу у адміністративних справах є документальне підтвердження участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто, визначенні в розрахунку проведенні роботи з складання адміністративного позову не підпадають під перелік робіт, визначених законом.

Отже, оскільки позивачем не було надано до суду документальних підтверджень здійснення витрат на правову допомогу, пов'язаних із участю особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням або ж під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, то підстави для їх стягнення з Відповідача відсутні.

Таким чином, виходячи з зазначеного, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості відмови в задоволенні адміністративного позову.

Також, як вбачається з матеріалів справи, апелянтом, при подання апеляційної скарги, було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до розгляду справи по суті, яке судом апеляційної інстанції було задоволено.

В свою чергу, відповідно до п.п.3 п.3 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, судовий збір встановлюється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п.п. 2 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", ставки судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами встановлюються у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Приписами ч.1 ст.4 Закону України Про судовий збір визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2017 року розмір мінімального прожиткового мінімуму складає 1600,00 грн.

Отже, виходячи з характеру спірних правовідносин, розмір судового збору, який підлягав сплаті Позивачем за подання апеляційної скарги складав 704.00 грн.(1600.00*0.4*110%).

В свою чергу, виходячи з того, що сплата судового збору була відстрочена судом до розгляду справи по суті та за результатом розгляду справи було встановлено належність заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції, на підставі приписів ст.94 КАС України здійснює розподіл судових витрат шляхом стягнення, на користь Державного бюджету України, судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2017 року була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про необхідність її скасування.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2017 року скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням положень ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 59.25% починаючи з 01.07.2017 року.

Присудити на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 640.00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Стягнути з ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 704.00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через пять днів після направлення її копій сторонам, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко