Справа № 754/5008/17
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/456/17
Справа №754/5008/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарі - Полярній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення компенсації за втрату частини доходу в зв»язку з порушенням строків їх виплати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить стягнути з Лівобережного об'єднаного Пенсійного фонду України в м. Києві на його користь компенсацію за втрату частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 172 964.00 грн. Мотивує вимоги тим, що він віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсіонер, інвалід 2 групи, перебуває на пенсійному обліку у відповідача. Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2010 року та постанови того ж суду від 24.01.2011 року було зобов»язано відповідача здійснити перерахунок та виплачувати пенсію виходячи з розмірів, визначених ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме основної та додаткової пенсії в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01 квітня 2010 року, та з 13 червня 2010 року. На виконання вказаних постанов суду відповідачем у справі проведений перерахунок його пенсії, проте на день подання позову до суду відповідач не виконує свої зобов»язання, тому вважає, що більш ефективним і дієвим способом захисту його прав є стягнення з відповідача компенсації, яка нараховується за втрату частини доходу у зв»язку з порушенням строків їх виплати. В зв»язку із викладеним вище, був вимушений звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

В судовому засіданні представником позивача було подано заяву про збільшення вимог позову, в якій позивач просить про стягнення з відповідача на його користь компенсації за втрату частини доходу у зв»язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 198 603.90 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог в повному обсязі та просила суд про відмову в задоволенні адміністративного позову, оскільки його вимоги не ґрунтуються на законі.

Вислухавши пояснення представників сторін у справі, вивчивши письмові матеріали по справі, судом встановлено наступне.

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі №2-5184/2010 від 03.09.2010 року цивільний позов ОСОБА_1 до УПФУ Деснянського району м. Києва задоволено в повному обсязі та зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплатити позивачу, як інваліду ІІ групи 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, державну та додаткову пенсії у розмірах, визначених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров»ю, як постраждалому внаслідок ЧАЕС виходячи з 75% мінімальної пенсії за віком та державної пенсії не менше 8 мініальних пенсій за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 01 квітня 2010 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, зобов»язано Управління ПФУ здійснити з 13.06.2010 року перерахунок та виплачувати позивачу пенсію виходячи з розмірів визначених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме - щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров»ю, як постраждалому внаслідок ЧАЕС виходячи з 75% мінімальної пенсії за віком та державної пенсії не менше 8 мініальних пенсій за віком з урахуванням проведених виплат.

Ухвалами колегій суддів Апеляційного суду м. Києва від 13.04.2011 року та відповідно Київського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2011 року рішення та постанову Деснянського районного суду м. Києва було залишено без змін.

На виконання вказаних вище рішень суду відповідачем здійснено перерахунок державної пенсії позивачу та щомісячної додаткової пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду ІІ групи в розмірах, вказаних у цих рішеннях. Відповідно до протоколу від 06.09.2011 року відповідачем складено протокол індивідуального перерахунку пенсії позивача про здійснення нарахування на виконання рішень суду відповідно до якої донарахована сума становить 154 009.06 грн.

06.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати розрахунок пенсії за вказаними вище рішенням та постановою Деснянського районного суду м. Києва.

07.03.2017 року відповідачем позивчу надано відповідь про те, що контроль за виплатою коштів за рішенням суду, відповідальність за їх невиплату покладена на державну виконавчу службу та державну казначейську службу.

Вважаючи, що нараховані на виконання рішення суду суми пенсії, не отримані з вини органу Пенсійного фонду України і такі дії відповідача порушують його права, позивач звернувся із позовом про стягнення компенсації за втрату частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати.,

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 року було прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 р.

Згідно абзацу 1 пункту 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Позивач просить стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з огляду на судові рішення, якими було зобов'язано провести перерахунок пенсії. Тобто дана сума заборгованості не нараховувалась, а була визначена судом.

У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з огляду на положення норм Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, у даному випадку, є безпідставними.

Натомість, гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документі, визначених у Законі України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання, регламентовані Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України №4901-VI).

Відповідно до частини 1 статті 3 названого Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 4 зазначеної статті закріплено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №4901-VI цей Закон набирає чинності з 1 січня 2013 року.

В пункті 3 названого розділу передбачено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

-у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

-у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами;

-у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

З метою реалізації наведеного пункту Кабінет Міністрів України 03 вересня 2014 року прийняв постанову №440, якою затвердив Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі по тексту - Порядок №440).

Передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, тобто до головних управлінь Казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання (додаток).

Акт приймання-передавання підписується відповідальною особою органу державної виконавчої служби та особою, визначеною керівником органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та затверджується керівниками зазначених органів.

Тим часом, відповідно до пункту 20 Порядку №440 погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі по тексту - Порядок №845).

Пунктом 47 Порядку №845 передбачено, що Безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Згідно з пунктом 48 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

Пунктом 49 Порядку №845 також закріплено, що у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Пунктом 50 Порядку №845 також передбачено, що за порушення встановленого законом строку перерахування коштів компенсація нараховується Казначейством, якщо боржником є державний орган.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.

У рішенні (постанові) про виплату компенсації зазначаються:

-назва і дата видачі виконавчого документа, найменування органу, що його видав;

-повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), код згідно з ЄДРПОУ або податковий номер (для юридичних осіб), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серія і номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття такого номера, реквізити рахунків стягувача і боржника;

-дата надходження документів та відомостей, необхідних для перерахування коштів, дата закінчення встановленого законом строку для перерахування коштів, дата перерахування коштів стягувачу;

-строк прострочення платежу;

-реквізити рахунка, з якого здійснюється безспірне списання;

-спосіб перерахування коштів стягувачу;

-сума нарахованої компенсації.

Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства, а постанова - керівником органу державної виконавчої служби.

З метою реалізації Закону України №4901-VI та Порядку №845 Державною казначейською службою України 19 квітня 2013 року видано наказ №63 «Про здійснення безспірного списання коштів державного бюджету з рахунків боржника та за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів» (далі по тексту - Наказ №63).

Відповідно до зазначеного наказу, Головні управління Казначейства:

- у разі передачі органами державної виконавчої служби рішень відповідно до Порядку №440, організовують прийняття таких рішень, підписання та затвердження таких актів приймання - передачі;

- забезпечуються облік і зберігання судових рішень до настання їх черги виконання за бюджетною програмою КПКВ 350404 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою»;

- не раніше ніж за два місяці до настання черги для виконання судового рішення, супровідним листом направляють до Казначейства документи, що стосуються їх виконання за бюджетною програмою КПКВ 350404 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Отже, з наведених вище положень вбачається, що відповідальним за виконання судового рішення, що гарантоване державною, яким є рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2010 року та постанова того ж суду від 24.01.2011 року, є саме Державна казначейська служба України (Казначейство), яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Згідно частин 1 та 3 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Отже вказаними нормами статті встановлено, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

Під час розгляду справи представником позивача не заявлялося клопотання про заміну неналежного відповідача, навпаки в своїх поясненнях в судовому засіданні представник позивача вважав, що саме ЛОУПФУ повинно відповідати по зобов»язанням, що виникли в даному спорі.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконано.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.171-2, 162-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення компенсації за втрату частини доходу в зв»язку з порушенням строків їх виплати - в і д м о в и т и.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: