Справа № 804/4242/15
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКУРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 листопада 2017 р. Справа № 804/4242/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Букіна Л.Є.,

за участю:

секретаря судового засідання Червяченко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро матеріали адміністративної справи за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 з позовними вимогами про:

- визнання протиправними арешт на все майно постанова б/н від 02.02.2011року Дніпровським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, арешт на все майно постанова б/н від 24.05.2011 року Дніпровським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ в частині накладення арешту на нерухоме майно: дом за адресою АДРЕСА_1;

- зобов'язання Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, звільнити з під арешту нерухоме майно: дом за адресою АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, а з метою виконання кредитних зобов'язань за ним укладено іпотечних договір № 0/1 від 28.03.2008 року з ОСОБА_1 (іпотекодавець) предметом якого виступило належне іпотекодавцям на праві власності нерухоме майно - будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, та є власністю Іпотекодавця на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна.

11.06.2017 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Коллект» укладено договір факторингу № 4 та договір відступленого права вимоги за договорами іпотеки, зокрема, щодо правовідносин з Позичальниками.

24.05.2011 року державним виконавцем Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ в рамках виконавчого провадження прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, а саме: АДРЕСА_1

Не погодившись з винесеними державним виконавцем постановами щодо арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» звернулось до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, пунктами 1 та 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.57 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження», що діяв на момент приймання оскарженого рішення, передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.2 вищенаведеної норми арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Положеннями ст.54 цього Закону передбачено, зокрема, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно із ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 цього Закону встановлено пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Згідно з ч.6 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Як передбачено ч.1 та п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб'єктом владних повноважень, за визначенням цього Кодексу, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу).

Частиною 1 ст.181 Кодексу передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, в адміністративних судах не підлягають розгляду спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, якщо процесуальним законодавством передбачено інший порядок їх судового оскарження.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, у спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Процесуальні правила звернення до суду та інструменти захисту права особи, порушеного арештом нерухомого майна, визначені, зокрема, статтями 114 та 152 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що публічно-правовими є лише спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні, і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані зі спором про право на це майно.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент спірних правовідносин, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається із матеріалів справи, даний позов заявлено у зв'язку з твердженнями позивача про наявність у нього пріоритетного права звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами. Тобто, предметом спору є захист переважного права звернення стягнення на майно на основі договору іпотеки. Для правильного вирішення даного спору підлягає встановленню наявність у позивача заявленого права, підстави його набуття. Відтак, вимоги позивача за своєю суттю є приватноправовими.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 14.06.2016 року № 826/4858/16.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За встановлених обставин, з урахуванням положень ст. 2 КАСУ, суд прийшов до висновку, що даний спір не відноситься до компетенції адміністративних судів, визначеної положеннями ст. 17 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи положення п.1 ч.1 ст.157 КАСУ, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадженні у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 804/4242/15.

Керуючись статтями 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі №804/4242/15 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у п'ятиденний строк з дня отримання її копії.

Головуючий суддя Л.Є. Букіна