Справа № 161/11805/17
Суддя: Подзіров А. О.
Дата ухвалення: 2017-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/892/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року м.Луцьк Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м.Луцьку, Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Луцьку сержанта поліції ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2017 року ОСОБА_5 (далі позивач, ОСОБА_2В.) звернувся в суд з адміністративним позовом до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку сержанта поліції ОСОБА_4 (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 27 липня 2017 року серії БР №683699.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн., а саме за користування засобом звязку тримаючи його у руках, а саме мобільним телефоном, під час руху, чим порушено п.2.9 (д) Правил дорожнього руху (далі ПДР).

Позивач не погоджується з вищенаведеним адміністративним стягнення з тих підстав, що він не зміг зявитися на розгляд справи, який був призначений на 27 липня 2017 року, про що подав відповідне клопотання, однак поліцейський проігнорував його та розглянув матеріали за його відсутності.

Також позивач зазначає, що 24 липня 2017 року не користувався мобільним телефоном під час керування транспортним засобам, а у тих випадках коли виникає необхідність спілкування, користується Bluetooth гарнітурою.

Зазначає, що при винесені оскаржуваної постанови у відповідача не було жодних доказів, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

З наведених мотивів просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 27 липня 2017 року серії БР №683699.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача, субєкта владних повноважень, в письмових запереченнях просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивач порушив правила дорожнього руху, а саме під час руху транспортного засобу тримав засіб звязку. Все вищевикладене підтверджується наданою суду відеофіксацією в якій правопорушник сам визнає свою вину у вчиненні правопорушення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, допитавши свідка та дослідивши письмові матеріали справи, а також відеозапис, наданий відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, а також не заперечується сторонами, що 27 липня 2017 року за адресою м. Луцьк, вул. Залізнична, 15, інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку сержантом поліції ОСОБА_4 винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27 липня 2017 року серії БР №683699, в якій зафіксовано, що громадянин ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом Mercedes E280, державний номер НОМЕР_1, 24 липня 2017 року о 10 год. 02 хв. в м. Луцьк на пр. Відродження, 16, керуючи транспортним засобом під час руху користувався засобами звязку тримаючи їх у руках, чим порушив п.2.9 (д) Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн (а.с.6).

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису бодікамери сержанта поліції ОСОБА_4 слідує, що дійсно, позивач був зупинений працівником поліції у м. Луцьку на вул. Залізнична, 15. Під час спілкування з працівником поліції позивач не визнав що тримав телефон у руках під час руху транспортного засобу. Крім того, позивач заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення на інший день для можливості користування правовою допомогою.

Безпосередньої фіксації користування позивачем телефону під час руху, відповідач суду не надав.

Надаючи правову оцінку вищенаведеним діям та рішенням відповідача, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу, пунктом 2.9 (д) ПДР передбачено, що водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

З аналізу диспозиції частини другої статті 122 КУпАП в системному звязку з пунктом 2.9 (д) ПДР слід дійти висновку, що адміністративне правопорушення вважається вчиненим навіть якщо водій тримає засіб звязку у руках, однак не розмовляє по ньому, оскільки тим самим водій знімає одну руку з керма та органів управління автомобіля, відволікається від керування, погіршується його здатність оперативно реагувати на обстановку, чим створюється небезпека для інших учасників дорожнього руху. Саме для попередження такої небезпеки спрямовані норми ч.2 ст.122 КУпАП в поєднанні з пунктом 2.9 (д) ПДР.

Однак в розглядуваному випадку відповідач всупереч положенням ст.71 КАС України не надано суду доказів безпосередньої фіксації користування позивачем засобом звязку під час керування транспортним засобом. З наданої відеофіксації бодікамери поліцейського слідує, що позивач факт вчинення правопорушення під час спілкування з поліцейським не визнав. Будь-яких інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідач суду не надав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки відповідач, як субєкт владних повноважень, належними та допустимими доказами не довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та порушенням ним п.2.9 (д) ПДР, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом визнання протиправною та скасування постанови від 27 липня 2017 року серії БР №683699.

Суд критично оцінює показання свідка допитаного в судовому засіданні ОСОБА_6оскільки він є безпосередньою особою задіяної в притягненні позивача до адміністративної відповідальності та вказані покази не підтвердженні у сукупності іншими доказами (протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, відео фіксацією самого правопорушення та показаннями інших свідків - очевидців, що не були повязаними з діяльністю поліцейських по притягненню позивача до адміністративної відповідальності та ін..), крім того більшість показів свідка основана на визнанні позивачем своєї вини у скоєному правопорушенні, чого не було встановлено в судовому засіданні.

Так само суд критично відноситься до посилання представника відповідача в судовому засіданні на рапорт інспектора Коротицького Р.В., як на доказ, що підтверджує наявність адміністративного правопорушення скоєного позивачем, оскільки рапорт відповідно до ст. 251 КУпАП не є доказом в справі про адміністративне правопорушення, крім того в самому рапорті є розбіжності щодо місця можливого скоєння правопорушення.

Позовна вимога про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягає, оскільки такого способу захисту порушеного права не передбачено КАС України. Також, на думку суду не підлягає до задоволення вимога позивача про визнання неправомірними дій відповідача, оскільки права та законні інтереси позивача повністю поновлені фактом скасування спірної постанови, та саме постанова визнається протиправною.

Судові витрати зі сторін не стягуються, оскільки сторони з зазначеній категорії справ звільнені від сплати судового збору статтею 288 КУпАП.

Керуючись статтями 2, 160, 162 КАС України, на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку сержанта поліції ОСОБА_4 від 27 липня 2017 року серії БР №683699.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду. Копія апеляційної скарги одночасно подається до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складений та підписаний 09 листопада 2017 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_7