Справа № 815/4591/17
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4591/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одеса справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.12.2016 року

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1В.) до Державної податкової інспекції у Приморському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області ( далі ДПІ у Приморському районі ГУ ДФС в Одеській області) за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 26.12.2016 року № /008470130.

Стягнути з ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на користь П ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1) 4003,33 грн. судового збору за подання адміністративного позову.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив наступне.

В грудні 2016 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області провела документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої було складено Акт перевірки від 01.12.16 № 6041/15-53-13-01/НОМЕР_1. Представник позивача зазначає, що всупереч вимогам законодавства відповідач направив йому поштовим відправленням лише першу та останню сторінки акту перевірки.

В подальшому, на підставі вищезгаданого акта перевірки, відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення, які на думку представника позивача є незаконними та безпідставними, а саме:

від 26.12.16 № /008470130 про донарахування податку на додану вартість на суму 304 890,00 грн., та застосування штрафних санкцій з вказаного податку на суму 76 222,50 грн.;

від 26.12.16 № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій з податку на додану вартість на суму 3 060,00 грн.;

від 26.12.16 № /008458130 про донарахування податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування - на суму 4 885,49 грн., та застосування штрафних санкцій з вказаного податку на суму 1 221,37 грн.;

від 26.12.2016 р. № про застосування штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування - на суму 170,00 грн.;

від 26.12.2016 р. № про застосування штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку, у вигляді заробітної плати - на суму 510,00 грн.;

від 26.12.2016 р. №/НОМЕР_3 про донарахування податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування - на суму 4 885,49 гри., та застосування штрафних санкцій з вказаного податку на суму 1 221,37 грн.

Представник позивача також зазначив, що згідно довідки-розрахунку заборгованості, станом на 01.06.2017 року на підставі вказаних вище документів заборгованість позивача складає 400 333,29 грн. При цьому, позивачу не було надано реального розрахунку заборгованості і пояснення, чому грошові суми в довідці відрізняються від тих, що вказані в повідомленнях-рішеннях.

На думку представника позивача, висновки відповідача щодо обовязку позивача зареєструватися платником ПДВ не відповідають вимогам законодавства.

Позивач до судового засідання не зявився, належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, 15.11.2017 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача під час судового розгляду справи заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов, згідно з якими відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у червні 2014 року (12.06.2014 року) загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 12.06.2014 року сукупно перевищила 300 000,00 грн., тобто, склала - 301 349,00 грн. Позивач був зобовязаний до 10.07.2014 року подати заяву про реєстрацію його платником ПДВ та надавати податкову декларацію за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

У період з 11.11.2016 року по 24.11.2016 року посадовими особами ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на підставі направлень на проведення перевірки, згідно з п. 77.1, п. 77.4 ст. 77 ПКУ, наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 14.09.2016 року № 1044 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1» проведено планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2013 року по 31.12.2015 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатом проведення вказаної перевірки - складено акт № 6041/15-53-13-01/НОМЕР_1, згідно з яким відповідачем встановлено, у тому числі, порушення ФОП ОСОБА_1 пп. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПКУ, занижено податкові зобовязання з ПДВ на суму 304 890, 00 грн.

Так, в акті перевірки зазначено, що у червні 2014 року (12.06.2014 року) загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 12.06.2014 року сукупно перевищила 300 000,00 грн., а саме 301349,00 грн., позивач був зобовязаний до 10.07.2014 року подати заяву про реєстрацію його платником ПДВ та надавати податкову декларацію за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно акту № 6042/15-53-13-01/НОМЕР_1 від 01.12.2016 року, позивач не зявився для ознайомлення зі змістом акту перевірки та відповідно відмовився від його підписання.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем прийнято, у тому числі, податкове повідомлення-рішення № /008470130 від 26.12.2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на 381 112,50 грн., у тому числі за податковими зобовязаннями 304 890,00 грн., за штрафними фінансовими санкціями 76 222,50 грн.

Приписами пп. 180.1.2 п. 180.1 ст. 180 ПКУ передбачено, що для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є: будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку;

Згідно з положеннями п.185.1 ст. 185 ПКУ, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до положень п.181.1 ст. 181 ПКУ, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Згідно з п. п.183.1, 183.2, 183.10 ст. 183 ПКУ, будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Судом встановлено, що згідно з актами про повернення товару від 22.01.2014 року № 22/01/2014 року, № 22/01/2014-01, ОСОБА_2 повернула придбану у ФОП ОСОБА_1 продукцію-медичні товари, придбані 15.01.2014 року згідно рахунку-фактури № 58 від 24.12.2013 року за ціною 2 000,00 грн., а позивач прийняв повернений товар та в подальшому повернув його постачальнику.

Згідно з актами про повернення товару від 10.02.2014 року № 10/02/2014 року, № 10/02/2014-01, ОСОБА_3 повернула придбану у ФОП ОСОБА_1 продукцію-медичні товари, придбані 31.01.2014 року згідно рахунку-фактури № 53 від 31.01.2014 року за ціною 29 200,00 грн., а позивач прийняв повернений товар та в подальшому повернув його постачальнику.

Згідно з актами про повернення товару від 29.05.2014 року № 29/05/2014 року, № 29/05/2014-01, ОСОБА_4 повернула придбану у ФОП ОСОБА_1 продукцію-медичні товари, придбані 21.05.2014 року згідно рахунку-фактури № 74 від 20.05.2014 року за ціною 9 735,00 грн., а позивач прийняв повернений товар та в подальшому повернув його постачальнику.

Таким чином, до обсягу виручки у розмірі 301 349,00 грн. неможливо віднести 40 935,00 грн., оскільки кошти за реалізований товар у період з 01.01.2014 року по 12.06.2014 року були повернуті позивачем покупцям у звязку із поверненням товару.

Таким чином, станом на 12.06.2014 року загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг ФОП ОСОБА_1 не перевищувала 300 000,00 грн., а отже у позивача не виникало зобовязання подати заяву до 10.07.2014 року про реєстрацію його платником ПДВ.

Крім того, суд зазначає, що в акті перевірки відповідач вказує на те, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01.07.2014 року по 31.12.2015 року здійснював торгівлю медичними товарами споживачам, яка відповідно до положень ПКУ оподатковується за ставкою податку на додану вартість 20 відсотків.

Проте, суд зазначає, що при визначенні ставки податку на додану вартість відповідачем не враховано положення Постанов КМУ від 08.08.2011 року № 867 «Питання звільнення виробів медичного призначення від оподаткування податком на додану вартість», від 23.04.2014 року № 118 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків», від 01.07.2014 р. № 216 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків», від 03.09.2014 р. № 410 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків», що визначали особливий порядок визначення оподаткування податком на додану вартість виробів медичного призначення та наводили перелік таких виробів. Відповідач в акті перевірки не зазначає, які саме медичні товари реалізовував позивач та не посилається на факт відсутності реалізованих позивачем товарів у переліках медичних виробів, що містять вищевказані постанови КМУ.

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов підлягає задоволенню, а податкове повідомлення-рішення № /008470130 від 26.12.2016 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно квитанції про сплату судового збору (арк.с.3), позивачем сплачений судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 4003,33 грн., тому саме зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 належить до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 7-9, 11, 14, 70, 71, 86, 94, 128, 159-164, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.12.2016 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 26.12.2016 року № /008470130.

Стягнути з Державної податкової інспекції м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (код за ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 4003 (чотири тисячі три) грн. 33 копійки.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В.Бжассо