Справа № 712/9842/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/9842/17 Головуючий у 1-й інстанції: Пересунько Я.В. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Лічевецького І.О. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання встановити статус інваліда війни та видати посвідчення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни, а також зобов'язати відповідача встановити статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Від відповідача на адресу суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, зокрема, відповідач просив розглядати справу без його участі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом директора Смілянського міського комбінату побутового обслуговування населення № 42 від 03.05.1986р. ОСОБА_6 з 07.05.1986р. по 12.05.1986р. була відряджена з групою працівників комбінату в Київську область.

Згідно наказу директора Смілянського міського комбінату побутового обслуговування населення № 76 від 28.05.1991р. встановлено, що позивач в період з 07.05.1986р. по 12.05.1986р. була зайнята на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: по забезпеченню миття людей.

Факт участі ОСОБА_5 у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії серії НОМЕР_1. У вкладці № НОМЕР_2 до цього посвідчення зазначено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Згідно Експертного висновку Обласної спеціалізованої лікарсько-консультативної комісії № 2883 від 11.03.1996р. по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, захворювання ОСОБА_5 пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки Черкаської обласної спеціалізованої МСЕК серії 10 ААА № 064060 по визначенню втрати професійної працездатності у зв'язку з профзахворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. За тією ж довідкою, на підставі акта огляду МСЕК серії 10ААА № 355734, позивачу встановлено з 25.05.2011р. 50% ступеня втрати професійної працездатності.

ОСОБА_5 звернулась до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із заявою про встановлення їй статусу інваліда війни, на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачу посвідчення встановленого зразка. До заяви позивачем додано копії наступних документів: паспорта громадянина України, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з вкладкою, довідки до акта огляду МСЕК, довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 24.07.2017р. № 01.1-14/1127 та інші документи.

Згідно витягу з протоколу № 13 від 27.07.2017р. засідання комісії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів, ОСОБА_5 відмовлено в наданні статусу інваліда війни з підстав неналежного документального підтвердження факту залучення ОСОБА_5 до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Не погоджуючись з прийнятим рішення відповідача, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 цього Закону, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, підставами для надання особі статусу інваліда війни є наявність двох складових умов: 1) особа повинна бути залучена до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) такій особі повинен бути встановлений статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111 та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90 було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом директора Смілянського міського комбінату побутового обслуговування населення № 42 від 03.05.1986р., ОСОБА_6 з 07.05.1986р. по 12.05.1986р. була відряджена з групою працівників комбінату в Київську область.

Згідно наказу директора Смілянського міського комбінату побутового обслуговування населення № 76 від 28.05.1991р. встановлено, що позивач в період з 07.05.1986р. по 12.05.1986р. була зайнята на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: по забезпеченню миття людей.

З довідки до Акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 355734 та Експертного висновку Обласної спеціалізованої лікарсько-консультативної комісії № 2883 від 11.03.1996р., встановлено, що інвалідність позивачем була отримана саме внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Проте, в наданих позивачем документах відсутні відомості про залучення її до складу формувань Цивільної оборони.

Тобто, позивач документально не підтвердила своєї участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, що є однією з обов'язкових умов для отримання статусу інваліда війни, відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вказана обставина є істотною, оскільки в протилежному випадку статус інваліда війни поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС та її наслідків і відповідно, мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 не було надано відповідачу та до суду всіх необхідних документів, які дають їй право на отримання статусу інваліда війни, відповідно до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача надати ОСОБА_5 статус інваліда війни та видати посвідчення, відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічні висновки підтверджуються і судовою практикою, зокрема, Вищого адміністративного суду України в судовому рішенні від 23.03.2017 року у справі № 676/4127/16-а (К/800/8542/17).

Натомість, матеріали справи містять докази участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Однак, дані обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ, тоді як для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», крім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків на ЧАЕС вказаний Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Наявна в матеріалах справи інформаційна довідка Департаменту з питань цивільного захисту від 24.07.2017р. № 01.1-14/1127 не може бути доказом участі ОСОБА_5 у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, оскільки носить інформаційний характер, не стосується позивача особисто та не підтверджує факт її залучення до складу формувань Цивільної оборони.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не належить до осіб на яких поширюються вимоги п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а правовий статус позивача визначається Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відтак, відмова відповідача у встановленні позивачу статусу інваліда війни є правомірною.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Лічевецький І.О. Твердохліб В.А.

Повний текст ухвали виготовлено 16.11.2017 року