Справа № 813/1147/15
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року Справа № 813/1147/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представників позивача Дмитренка В.П., Завалишина Ю.О.,

представника відповідача Угніча І.В., представника третьої особи Каблак О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військово-медичного клінічного центру Західного регіону про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 ( (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач-1), командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (далі командир в/ч НОМЕР_1 , відповідач-2), начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 (далі начальник штабу в/ч НОМЕР_1 , відповідач-3), третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (далі ВМКЦ ЗР, третя особа), в якому, з урахуванням клопотання про виправлення технічної описки від 02.04.2015, просить:

- визнати протиправною бездіяльність командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , яка полягає у неналежному здійсненні ним керівництва внутрішньою службою у в/ч НОМЕР_1 в частині можливості реального проведення лікарем (фельдшером) в медичному пункту військової частини амбулаторного прийому 27.06.2014 ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність начальника штабу в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 , яка полягає у неналежній організації ним внутрішньої служби у в/ч НОМЕР_1 в частині можливості реального проведення лікарем (фельдшером) в медичному пункту військової частини амбулаторного прийому 27.06.2014 ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 , яка полягає у ненаданні до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону довідки про обставини отримання 27.06.2014 ОСОБА_1 травми (поранення, контузії, каліцтва) на посаді старшого навідника в/ч НОМЕР_1 під час виконання бойових завдань в складі сил антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, з наступними змінами;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 надати до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону довідки про обставини отримання 27.06.2014 ОСОБА_1 травми (поранення, контузії, каліцтва) на посаді старшого навідника в/ч НОМЕР_1 під час виконання бойових завдань в складі сил антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, з наступними змінами.

В обґрунтування позовних вимог посилається на такі обставини.

Під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у антитерористичній операції з 15.04.2014 по 31.07.2014. 27.06.2014 у проміжок часу з 16:30 до 17:30 поблизу міста Слов`янська Донецької області попав під мінометний обстріл, у результаті якого втратив свідомість, а у подальшому відчував постійний свист у вухах. З приводу отриманого ушкодження здоров`я звертався за медичною допомогою, проте військова частина НОМЕР_1 не видала довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом від 14.08.2008 №402 Міністра оборони України.

Зазначає, що відповідачі в особі командира полковника ОСОБА_2 та начальника штабу підполковника ОСОБА_3 , в порушення вимог приписів статей 3, 5-8, 255, 256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого За коном України від 24.03.1999 №548-ХІУ, не організували у військовій частині належним чином внутрішню службу та не керували нею під час виконання особовим складом цієї частини, в тому числі ОСОБА_1 , бойового завдання при безпосередній участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Це підтверджується тим, що амбулаторний прийом поранених військовослужбовців в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) не проводився; 28.06.2014 на блокпосту проводився прийом лікарем не в медичні палатці, а на вулиці, без огляду ОСОБА_1 та без здійснення будь-яких записів; після прибуття особового складув/ч НОМЕР_1 у Луганський аеропорт, ОСОБА_1 звернувся до лікаря-нейрохірурга Військово-медичного клінічного центру Західного регіону ОСОБА_4 .

Після повернення 31.07.2014 до м. Львова, ОСОБА_1 неодноразово звертався за медичною допомогою з приводу травми, отриманої 27.06.2014.

На запити в інтересах позивача до в/ч НОМЕР_1 про надання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ОСОБА_1 27.06.2014 відповідач у відповіді від 17.02.2015вих. №524 повідомив, що інформація щодо отримання травми солдатом ОСОБА_1 у в/ч-п/п НОМЕР_2 відсутня. Вважає протиправною бездіяльність військової частини щодо ненадання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) старшого солдата в/ч НОМЕР_3 П.З., отриманої 27.06.2014 під час участі в антитерористичній операції.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 військово-лікарськими комісіями був визнаний придатним для проходження військової служби: спочатку для проходження строкової військової служби, а у подальшому для проходження військової служби за контрактом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Дмитренко В.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача-1 Угніч І.В. в судовому засіданні позову не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, суть яких полягає у наступному. У відповідності до статті 7 Статуту внутрішньої служби ЗСУ за дотримання та виконання вимог внутрішньої служби в підрозділах в/ч відповідають безпосередні командири та старшини підрозділів: в мінометній батареї командир мінометної батареїта старшина мінометної батареї. Командир в/ч під час виконання бойових завдань здійснює загальне керівництво внутрішньою службою в підрозділах в/ч, а начальник штабу в/ч - загальну організацію внутрішньої служби. Під час виконання бойових завдань в/ч в зоні АТО підрозділи базувались в різних населених пунктах не в базових таборах, а безпосередньо в місцях виконання бойових завдань (вогневих позиціях, опорних пунктах) на віддалених відстанях один від одного, тому внутрішня служба організовується відповідно до умов та обставин бойової обстановки та забезпечення безпеки особового складу. Командуванням в/ч НОМЕР_4 служба була організована без порушень вимог чинного законодавства, що дозволило успішно виконувати бойове завдання в зоні АТО, за що в/ч отримала високу оцінку. Зазначив, що ОСОБА_1 не доповідав безпосередньому начальнику командиру взводу ст. лейтенанту ОСОБА_5 про отримання травми 27.06.2014. Позивач після повернення 31.07.201 до місця постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 (м.Львів) написав рапорт про вступ до Академії Сухопутних військ ім. П.Сагайдачного і проходження ВЛК, за висновками якої був визнаний придатним до навчання. Ствердив, що до командування в/ч НОМЕР_5 не надходило усних чи письмових повідомлень про отримання травми, поранення, контузії ОСОБА_1 , що унеможливлює проведення службового розслідування стосовно отримання травми військовослужбовцем. ОСОБА_1 не видавалася первинна медична картка (форма 100), що унеможливлює засвідчення та підтвердження факту отримання травми в зоні бойових дій. Тому у в/ч НОМЕР_1 відсутні підстави для оформлення довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). Заперечив порушення з боку командира в/ч А0284та начальника штабу в/ч НОМЕР_1 щодо керівництва внутрішньою службою та загальної організації внутрішньою службою. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи Каблак О.П.в судовому засіданні при вирішенні позову поклалася на думку суду.

Відповідач-2 та відповідач-3, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, явки уповноважених представників не забезпечили, свого відношення до позову не висловили.

Відповідно до положень статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа вирішена на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін і третьої особи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 15.04.2014 №82 солдат ОСОБА_1 перейшов в підпорядкування керівника АТЦ для виконання бойових завдань в складі сил АТО на території Луганської та Донецької областей (т.3 а.с.107).

Військовослужбовці 1 БТГр 80 окремої аеромобільної бригади (в/ч НОМЕР_1 , м. Львів), в т.ч. солдат ОСОБА_1 , вважаються такими, що 30.05.2014 прибули в базовий табір штабу АТО на території Луганської та Донецької областей для виконання службових (бойових) завдань наказ Першого заступника керівника АТЦ при СБУ від 30.03.2014 №12 (т.3 а.с.108).

30.07.2014 ОСОБА_1 вибув до місця постійної дислокації та 31.07.2014 прибув з відрядження, де виконував бойове завдання в складі сил АТО на території Луганської та Донецької областей, та приступив до виконання службових обов`язків.

Вказане підтверджується відповідно витягами з наказу керівника сектору «А» від 30.07.2014 №4 та командира в/ч НОМЕР_1 від 31.07.2014 №183 (т.3 а.с.109-110).

Безпосередня участь ОСОБА_1 під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 у антитерористичній операції з 15.04.2014 по 31.07.2014 підтверджується довідкою в/ч пп НОМЕР_2 від 17.02.2015 № 526 (т.1. а.с.9).

З 15.09.2014 військова частина НОМЕР_1 перейшла на нове умовне найменування військова частина-польова пошта НОМЕР_2 відповідно до Директиви Генерального штабу Збройний Сил України від 26.07.2014 № 00748(дск) та наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 12.09.2014 №54(дск) (т.1 а.с. 44).

27.06.2014 особовий склад в/ч НОМЕР_1 , в тому числі і ОСОБА_1 , виконував бойове завдання поблизу міста Слов`янськ Донецької області, де у проміжок часу з 16:30 до 17:30 відбувся мінометний обстріл.

Вказана обставина визнається сторонами та відповідачем-1 не оспорюється.

ОСОБА_1 стверджує, що у зв`язку із скаргами на погане самопочуття (головний біль, шум у вухах), яке пов`язує із тим, що під час мінометного обстрілу на відстані орієнтовно 6 м від нього розірвалася міна, 27 червня 2014 року звернувся за медичною допомогою до лікаря, яким здійснював прийом на блокпосту. Одержав першу допомогу та медикаментозне призначення.

Повторне звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою відбулося в середині липня 2014 року, орієнтовно 12-13 липня 2014 року. Надання допомоги відбувалося в умовах Луганського аеропорту лікарем-нейрохірургом ВМКЦ ЗР ОСОБА_4 , який за результатами прийому призначав лікування.

31.07.2014 ОСОБА_1 прибув до місця постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 м. Львів

31.07.2014 ОСОБА_1 був оглянутий начальником госпітального відділення медичної роти військової частини ОСОБА_6 , яка у медичній картці зафіксувала скарги на гострий головний біль та глухуватість. Такого роду скарги зумовили направлення позивача на огляд до профільного спеціаліста.

01.08.2014 за наслідками Лор-огляду лікарем ОСОБА_7 зафіксовано скарги на сильний та постій біль в ділянці правого вуха та коловушній ділянці.

На підставі направлення начальника Академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного курсанта ОСОБА_1 скеровано на стаціонарне лікування до ВМКЦ ЗР з діагнозом «Двобічна змішана приглухуватість».

З 15.08.2014 по 26.08.2014 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ЗР у ЛОР відділенні.

З медичної картки стаціонарного хворого (історія хвороби) №9072/601 видно, що госпіталізованому з діагнозом «Двобічна змішана приглухуватість» ОСОБА_1 встановлено заключний клінічний діагноз: «Підгостра двобічна змішана приглухуватість при сприйнятті шепітної мови 5м на обидва вуха» (т.1 а.с.131).

За результатами магнітно-резонансної томографії головного мозку ОСОБА_1 від 05.09.2014 дано заключення: Множинні дрібні судинні вогнища внаслідок вазоспазму (не виключено посттравматичного генезу). Аплазія лівої ХА (т.1 а.с. 12).

09.10.2014 на підставі вказаного заключення МРТ ангіохірургом ВМКЦ ЗР встановлено діагноз: «Гіпоплазія лівої хребетної артерії в хребетному каналі з незначним порушенням кровообігу та функцій. Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 42 графи ІІ Розкладу хвороб «придатний до військової служби».

В подальшому ОСОБА_1 двічі перебував на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ЗР: з 23.09.2014 по 09.10.2014 та з 27.03.2015 по 09.04.2015 з діагнозом: «Вегетативно-судинна нестійкість з цефалгічним синдромом» (т.1 а.с.162, т.1 а.с.199).

08.10.2014 за № 1373 начальник ВМКЦ ЗР звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з запитом про надання довідки про травму (додаток №5) до Наказу МО України від 14.08.2008 №402 (т.1 а.с.166).

У відповідь на вказаний запит командир в/ч НОМЕР_1 телеграмою повідомив, що ОСОБА_1 не проходить наказом по частині як такий, що отримав травму в червні 2014 року під час участі в АТО. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 14.08.2014 № 197 військовослужбовець виключений зі списків особового складу частини у зв`язку із поступленням в АСВ ім. П. Сагайдачного (т.1 а. с. 164).

На адвокатський запит №5/040 від 03.02.2015 командир в/ч НОМЕР_1 повідомив про відсутність у військовій частині інформації щодо отримання травми солдатом ОСОБА_1 ( т.1, а.с.21).

Предметом даного спору є бездіяльність відповідача-2 та відповідача-3 щодо неналежної організації та неналежного керівництва внутрішньою службою у військовій частині НОМЕР_1 в частині оперативності проведення амбулаторного прийому 27.06.2014 року ОСОБА_1 , а також бездіяльність відповідача-1 щодо ненадання довідки про обставини отримання 27.06.2014 ОСОБА_1 травми (поранення, контузії, каліцтва) на посаді старшого навідника в/ч НОМЕР_1 (в/ч-п/п НОМЕР_6 ) під час виконання бойових завдань в складі сил антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402.

При вирішення даного спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII (далі Указ № 1126-VII), оголошено проведення часткової мобілізації (далі мобілізація) на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Підставою видання цього Указу, як зазначено в його преамбулі, стало різке ускладнення внутрішньополітичної обстановки, втручання Російської Федерації у внутрішні справи України, зростання соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі.

Відповідно до пункту 4 Указу №303/2014 Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, наказано перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

З моменту прийняття Президентом України Указу №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні з 17.03.2014 року настав особливий період в розумінні абзацу п`ятого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993№3543-XII.

У цей особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України спрямоване на забезпечення оборони держави і захисту її території від можливої агресії. Водночас, Збройні Сили України, інші військові формування, сили цивільного захисту переводяться на організацію і штати воєнного часу.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм законодавства, з 17 березня 2014 року в Україні діє особливий період, який відрізняється від періоду мирного часу, що впливає на функціонування Збройних Сил України та інших військових формувань, які переводяться на організацію воєнного часу.

Як встановлено судом, відповідно до вимог Указу №303/2014 та розпорядження командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №9694 від 15.04.2014 командиром в/ч НОМЕР_1 15.04.2014 видано наказ №82 про перехід в підпорядкування особового складу, в т.ч. солдата ОСОБА_1 , в підпорядкування керівника АТЦ для виконання бойових завдань в складі сил АТО на території Луганської та Донецької областей (т.3 а.с.107).

В зоні проведення АТО на території Луганської та Донецької областей ОСОБА_1 перебував з 15.04.2014 по 31.07.2014.

27.06.2014 особовий склад в/ч НОМЕР_1 , в тому числі і ОСОБА_1 , виконував бойове завдання поблизу міста Слов`янськ Донецької області, де у проміжок часу з 16:30 до 17:30 відбувся мінометний обстріл, що визнається сторонами і не оспорюється відповідачем-1.

Судом вживалися заходи по отриманню документального підтвердження місця дислокації в/ч НОМЕР_7 зоні проведення АТО у червні 2014 року.

Однак Штаб Антитерористичного центру при СБУ (№33/1-578 від 24.02.2017) та Галузевий Державний архів Міністерства оборони України (№179/1/2716 від 16.03.2017) повідомили про відсутність у них запитуваної інформації (т.3 а.с.133, 160).

Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) ( тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та на інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно зі статтею 1 Статуту Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Відповідно до статті 2 Статуту захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно до частини першої статті 3 Статуту військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб, пов`язаній із захистом України.

Як визначено статтею 4 Статуту, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідно до наданого у статті 5 Статуту визначення, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець (стаття 6 Статуту).

Згідно до статті 7 Статуту внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - старшина роти.

Статтею 8 Статуту визначено, що відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Предметом оскарження є, в тому числі, бездіяльність відповідача-2 (командира полковника ОСОБА_2 ) та відповідача-3 (начальника штабу підполковника ОСОБА_3 ) щодо неналежної організації та неналежного керівництва внутрішньою службою у військовій частині НОМЕР_1 в частині можливості реального проведення амбулаторного прийому 27.06.2014 ОСОБА_1 ,

Позивач вказує, що відповідачем-2 та відповідачем-3 було порушено вимоги статей 255 та частини 5 статті 256 Статуту.

Так, у відповідності до положень статті255 Статуту амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпоряд ком дня військової частини. Військовослужбовці, які захворіти раптово або дістати травму, направляють ся до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Статтею 256 Статуту Військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу направляються до медичного пункту частини черговим роти під командою санітарного інструктора роти або старшого, призначеного з числа хворих. Книга запису хворих (згідно з додатком 14 до цього Статуту) за підписом старшини роти подається черговому медичного пункту не пізніше ніж за 2 години до початку амбулаторного прийому. Черговий фельдшер контролює прибуття до медичного пункту всіх військовослужбовців, занесених до книги запису хворих.

Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.

Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих.

Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням санітарного інструктора або старшого. Старший команди передає книгу запису хворих черговому роти, який подає її командирові роти. За висновком лікаря (фельдшера), зазначеним у книзі запису хворих, і відповідним рішенням командира роти старшина роти віддає необхідні вказівки.

Згідно до положень частини 5 статті 256 Статуту, на порушення якої посилається позивач, офіцери та війсь ковослужбовці військової служби за контрактом, за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомога і призначення лікар робить ві дповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я.

Суд звертає увагу на те, що статті 255 та 256 Статуту, на порушення яких посилається позивач, разом з іншими статтями регулюють питання лікувально-профілактичних заходів, дотримання яких в особливий період під час виконання бойових задач у визначений цими статтями спосіб є утрудненим.

На порушення інших статей Статуту позивач не посилається.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив службу в мінометній батареї 1 аеромобільно-десантного батальйону, де не було штатної посади санітарного інструктора, що підтверджується довідкою в/ч-п/п НОМЕР_2 від 11.01.2017 № 77 про те, що штатом (35/071-01(52) 80 окрема Аеромобільна бригада), який діяв у військовій частині-польова пошта НОМЕР_2 станом на 2014 рік, не передбачена штатна посада санітарного інструктора в мінометній батареї 1 аеромобільно-десантного батальйону (т.3 а.с.93).

Позивач ОСОБА_1 підтвердив надання йому 27.06.2014 першої медичної допомоги лікарем, яким здійснював прийом на блокпосту, та в подальшому в середині липня 2014 року, орієнтовно 12-13 липня 2014 року, лікарем-нейрохірургом ВМКЦ ЗР ОСОБА_4 в умовах Луганського аеропорту, який щонайменше двічі призначав ОСОБА_1 знеболюючі та заспокійливі засоби.

Надання ОСОБА_1 медичної допомоги підтверджується показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_8 , будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив, що протягом весни-літа 2014 року у періоді дислокації в/ч НОМЕР_1 у зоні проведення АТО надання медичної допомоги було налагоджено належним чином. Медичне забезпечення здійснювалося силами мінометної батареї першого десантного батальйону і бригади, штатних медичних працівників не було передбачено, але були позаштатні медичні працівники в кожному взводі мінімум по одному, які надавали своєчасно медичну допомогу. Бійці при отриманні мінно-вибухових травм зверталися до нього як до командира. Перебуваючи на блокпостах, огляд військовослужбовців здійснювався лікарем, який там знаходився. При перебуванні під м. Луганськ огляд здійснювали лікарі, які розміщувалися на території Луганського аеропорту. Не міг пригадати дня, коли до нього звернувся зі скаргами на погане самопочуття та необхідністю надання медичної допомоги ОСОБА_1 . Дав йому супровід і направив до кваліфікованого лікаря. Якого роду були скарги ОСОБА_1 на самопочуття, результатів візиту до лікаря, їх кількості та наслідків, а також прізвища особи, яка супроводжувала бійця до лікаря, не пригадав. Первинні медичні карти форма 100 були в наявності у першому аеродесантному батальйоні 25 бригади. 27.06.2014 було поранено мол. сержанта ОСОБА_9 та ст. сержанта ОСОБА_10 , які були обліковані і евакуйовані у встановленому порядку.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він тричі супроводжував ОСОБА_1 до лікаря (спочатку у м. Слов`янськ, а потім у м. Луганськ), попередній дозвіл на звернення до якого завжди надавав ОСОБА_8 як їхній командир. Це відбувалося приблизно в липні 2014 року. Очевидцем отримання травми ОСОБА_1 він особисто не був, але зі слів останнього знає про отримання контузії. Лікар проводив обстеження ОСОБА_1 та виписував ліки. Ствердив, що на власні очі бачив заповнення лікарем документів при зверненні до нього ОСОБА_1 , це було всі три рази, коли він його супроводжував.

Свідок ОСОБА_4 , який як лікар-нейрохірург ВМКЦ ЗР влітку 2014 року надавав медичну допомогу в умовах Луганського аеропорту, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив, що при неодноразовому (не менше двох разів) наданні ним медичної допомоги ОСОБА_1 , він здійснював відповідні записи в амбулаторному журналі звернень пацієнтів (книга запису хворих). Такий журнал не зберігся, оскільки автомобіль ГАЗ-66, в якому зберігалася вся документація, згорів в зоні АТО. ОСОБА_1 звертався зі скаргами на головний біль та порушення сну, що пов`язував із обстановкою, у якій перебував, не повідомляв про отримання контузії біля м. Слов`янськ та про втрату свідомості. Йому було призначено анальгетичну (знеболюючу) та седативну (заспокійливу) терапію. Стосовно довідки форми 100 зазначив, що вона складається з двох частин, одна з яких є підставою для евакуації.

Як пояснив свідок ОСОБА_4 , при огляді ОСОБА_1 не виявив у нього черепно-мозкової травми, а скарги позивача на головні болі та порушення сну не були підставою для його евакуації. Лікар - оториноларинголог не обстежував ОСОБА_1 по причині відсутності такого спеціаліста.

Судом встановлено, що при зверненні за медичною допомогою ОСОБА_1 не видавалася первинна медична карта форма 100.

Позивач та його представник обґрунтовують бездіяльність відповідача-2 та відповідача-3, в тому числі і ненаданням ОСОБА_1 первинної медичної карти форми 100.

У зв`язку з чим суд зазначає таке.

Статтею 260 Статуту встановлено, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі та атестат на продовольство, за необхідності - довідку про травму і медичну характеристику, а у разі вибуття на лікування за межі гарнізону, крім того, - атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Таким чином, довідка про травму і медична характеристика надається за необхідності лише у разі направлення військовослужбовця на лікування поза розташуванням частини.

Представник відповідача-1 Угніч І.В., свідок ОСОБА_8 вказали на те, що 27.06.2014 під час мінометного обстрілу було поранено мол. сержанта ОСОБА_9 та ст. сержанта ОСОБА_10 , які були обліковані і евакуйовані у встановленому порядку.

Натомість ні сам позивач, ні жоден із допитних свідків не вказували на те, що ОСОБА_1 перебував у такому стані, який вимагав надання йому медичної допомоги поза розташуванням частини.

Окрім цього, свідок ОСОБА_11 дав показання про те, що він тричі супроводжував ОСОБА_1 до лікаря (спочатку у м. Слов`янськ, а потім у м. Луганськ) і «на власні очі бачив заповнення лікарем документів при зверненні до нього ОСОБА_1 всі три рази».

Внесення відповідних записів до амбулаторного журналу звернень пацієнтів (книга запису хворих) про звернення ОСОБА_1 влітку 2014 року підтвердив лікар ВМКЦ ЗР ОСОБА_4 .

Покази всіх свідків щодо надання ОСОБА_1 медичної допомоги логічно між собою узгоджуються і в сукупності з іншими доказами свідчать про те, що протягом 27 червня 30 липня 2014 року у зоні проведення АТО ОСОБА_1 було забезпечено надання медичної допомоги медичними працівниками, які при цьому не виявили підстав для евакуації позивача.

Вказане спростовує твердження позивача про бездіяльність командира в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , яка полягає у неналежному здійсненні ним керівництва внутрішньою службою у в/ч НОМЕР_1 та начальника штабу в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 , яка полягає у неналежній організації ним внутрішньої служби у в/ч НОМЕР_1 в частині можливості реального проведення лікарем (фельдшером) в медичному пункті військової частини амбулаторного прийому 27.06.2014 року ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Посилання представника позивача про відсутність довідки форми 100 у в/ч НОМЕР_1 не знайшли свого підтвердження при розгляді справи і не впливають на висновок суду про надання медичними працівниками медичної допомоги ОСОБА_1 .

Факт передачі ВМКЦ ЗР та одержання первинної медичної карти форма 100 в/ч НОМЕР_1 підтверджено нарядом №81/69/446, дійсним до 01.05.2014 (т.2 а.с.86,205), накладною (вимогою)№525/5 від 2205.2014 (т.2 а.с.180) та показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

У зв`язку із втратою частини військового майна в зоні проведення АТО, таке було списано на підставі інспекторського посвідчення №11-16 від 11.08.2016, серед якого під порядковим номером 141 значиться первинна картка ф.100 (т.3 а.с.4-10).

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 , яка полягає у ненаданні до ВМКЦ ЗР довідки про обставини отримання 27.06.2014 ОСОБА_1 травми (поранення, контузії, каліцтва) на посаді старшого навідника в/ч НОМЕР_1 під час виконання бойових завдань в складі сил АТО на території Луганської та Донецької областей за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, то така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Наказом Міністраоборони України від 06.02.2001№ 36, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за № 169/5360 затверджено Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України (тут і далі Інструкція в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як передбачено підпунктом 1.1, ця Інструкція визначає порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями і військовозобов`язаними, які призвані на збори (далі - військовослужбовці), професійних захворювань, отриманих ними під час проходження військової служби (зборів), та аварій, що сталися у військових частинах, військово-навчальних закладах, установах, організаціях Збройних Сил України, структурних підрозділах центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - військові частини).

Відповідно до підпункту 1.2. дія цієї Інструкції поширюється на всі військові частини та на всіх військовослужбовців, крім військовослужбовців, які одержали травми або загинули під час ведення бойових дій.

Порядок проведення розслідування визначено пунктом 2 Інструкції.

Згідно з підпунктом2.1 про кожний нещасний випадок очевидець (або сам потерпілий) повинен негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.

Нещасний випадок, про який потерпілий з об`єктивних причин або за станом здоров`я не зміг своєчасно повідомити командування військової частини, та той випадок, від якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується на підставі рапорту потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, у порядку, встановленому пунктом 2 Інструкції.

Судом встановлено, що на звернення начальника ВМКЦ ЗР до командира в/ч НОМЕР_1 08.10.2014 за № 1373 з запитом про надання довідки про травму ОСОБА_1 , відповідач-2 телеграмою повідомив, що ОСОБА_1 не проходить наказом по частині як такий, що отримав травму в червні 2014 року під час участі в АТО.

Про відсутність у військовій частині інформації щодо отримання травми солдатом ОСОБА_1 командир в/ч НОМЕР_1 повідомив представника позивача на адвокатський запит №5/040 від 03.02.2015.

31.07.2014 ОСОБА_1 повернувся у місце постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 м. Львів з відрядження, де виконував бойове завдання в складі сил АТО на території Луганської та Донецької областей, та приступив до виконання службових обов`язків.

14.08.2014 наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 197 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини у зв`язку із поступленням в АСВ ім. П. Сагайдачного.

Позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що він ні під час проходження військової служби, ні після виключення його зі списків особового складу частини не звертався до жодного з командирів в/ч НОМЕР_1 з заявою про отримання травми 27.06.2014 та не ініціював проведення службового розслідування стосовно цього випадку.

На відсутність усних чи письмових повідомлень про отримання травми, поранення, контузії ОСОБА_1 , що унеможливлює проведення службового розслідування стосовно отримання травми військовослужбовцем, посилається відповідач-1.

Вказане підтверджує відсутність у в/ч НОМЕР_1 інформації та її документального підтвердження про отримання ОСОБА_1 травми, поранення, контузії 27.06.2014 під час участі в зоні проведення АТО.

За встановлених судом фактичних обставин ненадання в/ч НОМЕР_1 до ВМКЦ ЗР довідки про обставини отримання 27.06.2014 ОСОБА_1 травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до Положення про ВЛК у ЗСУ, не може бути протиправним.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 надати до ВМКЦ ЗР довідки про обставини отримання 27.06.2014 року ОСОБА_1 травми (поранення, контузії, каліцтва) на посаді старшого навідника в/ч НОМЕР_1 (в/ч-п/п НОМЕР_6 ) під час виконання бойових завдань в складі сил антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, то така підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення).

Відповідно до пункту 1.1. Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України визначено главою 21 Положення.

Відповідно до пункту 21.1. Положення у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Формулювання, в яких приймаються постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв визначено пунктом 21.5 цього Положення.

Пунктом 21.7. Положення передбачено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

Таким чином, для встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України потрібна довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 така довідка не видавалася, що зумовило його звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до записів медичної книжки від 22 січня 2013 року ОСОБА_1 є здоровим та придатним до військової служби, відомості щодо вад слуху чи скарг з цього приводу в 2013 році відсутні (т.3, а.с.19-51).

Скарги на «постійний «свист» у вухах; головний біль, сильний, різкий та постійний біль в ділянці правового вуха та коловушній ділянці» датовані 31.07.2014 та 01.08.2014. тобто в перші дні повернення ОСОБА_1 з зони проведення АТО.

Записи зроблено відповідно лікарем медичної частини в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 та лікарем-ЛОР ВМКЦ ЗР Дмитрах О.О.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 при дачі показань в судовому засіданні 20.04.2015 підтвердили наявність такого роду скарг при огляді та в подальшому при лікуванні у ЛОР-відділенні ВМКЦ ЗР Леськіва П.З., де саме ОСОБА_7 була лікуючим лікарем позивача.

На стаціонарне лікування до ВМКЦ ЗР ОСОБА_1 був скерований начальником Академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного як курсант з діагнозом «Двобічна змішана приглухуватість» і перебував у ЛОР відділенні з 15.08.2014 по 26.08.2014.

З медичної картки стаціонарного хворого (історія хвороби) №9072/601 видно, що ОСОБА_1 встановлено заключний клінічний діагноз: «Підгостра двобічна змішана приглухуватість при сприйнятті шепітної мови 5м на обидва вуха» (т.1 а.с.131).

Позивач пов`язує такий діагноз з отриманою 27.06.2014 в зоні проведення АТО мінно-вибуховою травмою, що заперечується відповідачем-1.

Ухвалою суду від 04.06.2015 у справі призначалася судово-медична експертиза.

За результатами проведеної комісійної судово-медичної експертизи в адміністративній справі № 813/1147/15, судовими експертами 02.12.2015 складено висновок за №235, відповідно до якого «не виключено, що виявлене у ОСОБА_1 зниження гостроти слуху на обидва вуха підгостра двобічна змішана приглухуватість, є наслідком перенесеної мінно-вибухової травми (баротравми)» (т.2, а.с. 15).

ОСОБА_15 , зав. відділом комісійних судово-медичних експертиз, будучи допитаною в судовому засіданні як експерт, пояснила, що у ОСОБА_1 має місце баротравма, наслідком якої є зниження гостроти слуху. В результаті отоскопії встановлено, що барабанні перетинки не були пошкодженні. Такий висновок зумовлений тим, що відсутні рубці як результат загоєння після розриву барабанної перетинки; при баротравмі міг бути крововилив, різке втягування барабанної перетинки. У ході проведення судово-медичної експертизи не встановлено ушкоджень головного мозку ОСОБА_1 , тому такий діагноз як струс мозку не підтвердився.

Пояснила, що судово-медична експертиза не може дати категоричного висновку про причинно-наслідковий зв`язок баротравми з подіями 27.06.214, на які вказує позивач. За відсутності об`єктивних медичних даних (записів перших медичних оглядів) та розірваністю ланцюга подій в часі, такий висновок є утрудненим.

Відповідно до статті 18 Статуту військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі - Закон № 2011-XII).

За визначенням, який надано у статті 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1-2 Закону № 2011-XII закріплено гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, відповідно до якої військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод,закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відсутність довідки про причини та обставини поранення порушує право позивача на отримання гарантованих законом виплат.

За встановлених судом обставин та ураховуючи, що обов`язковою умовою для встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України потрібна довідка про обставини травми встановленого зразка, у якій зазначається, що військовослужбовець одержав поранення, (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, суд вважає, що належним способом порушеного права позивача буде зобов`язати в/ч НОМЕР_1 видати довідку про обставини отримання 27.06.2014 ОСОБА_1 травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до Положення про ВЛК у ЗСУ, затвердженого Наказом МОУ від 14.08.2008 р. №402.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в частині позовної вимоги про надання відповідачем-1 довідки про обставини отримання 27.06.2014 ОСОБА_1 травми (поранення, контузії, каліцтва) встановленого взірця, у задоволенні інших слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом, тому відсутні підстави для вирішення витання щодо розподілу судових витрат згідно зі статтею 94 КАС України.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :
Позов задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати Військово-медичному клінічному центру Західного регіону довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) отримання 27.06.2014 ОСОБА_1 на посаді старшого навідника в/ч НОМЕР_1 під час виконання бойових завдань в складі сил антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. №402, з наступними змінами, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.