Справа № 807/752/16
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2017 рокум. Ужгород№ 807/752/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представників третьої особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в особі відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов'зання вчинити дії, третя особа - ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в особі відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов'зання вчинити дії, третя особа - ОСОБА_6.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що у провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області знаходиться справа ВП №13967916 по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса. Виконавче провадження відкрито 27.05.2009 року. Кілька разів виконавче провадження зупинялось. 16.11.2013 року винесено постанову про поновлення виконавчого провадження. У своїй позовній заяві позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3 щодо не вжиття заходів про повернення на підставі пп.2,4 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчого документа стягувачу та зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області винести постанову про повернення стягувачеві ОСОБА_7, 88000, м. Ужгород, вул. Володимирська,28/35, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_8, який виданий 12.05.2009, посилаючись на договір позики, зареєстрований за № 3070 від 08.08.2008 року , який є в реєстрі під №444, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 677 090,85 гр. ОСОБА_9 цього, позивач також зазначає, що станом на день розгляду даної адміністративної справи виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, не виконаний. У позивача відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Виявлена при виконанні виконавчого провадження земельна ділянка, на ній розташований житловий будинок належить позивачу по справі, проте будинок такому не належить. Земельна ділянка, на момент подачі адміністративного позову, на реалізацію не передавалась, оскільки в той період була відсутня процедура реалізації земельних ділянок через електронні торги на підставі тимчасового Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів від 16.04.2014 року.

Позивач вважає, що такими діями та бездіяльністю посадовими особами відповідача завдається шкода його правам та законним інтересам.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд даний адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення даного адміністративного позову заперечив та просив суд у задоволенні такого відмовити повністю, при цьому пояснивши, що виконавчий напис нотаріуса № 444 виданий приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_8 12.05.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 суму заборгованості станом на 09.03.2009 року у розмірі 677090,87 грн. є чинним, а тому усі виконавчі дії, які проводились та проводяться державним виконавцем станом на день розгляду даної адміністративної справи, вчиняються відповідно до норм чинного законодавства, які передбачені зокрема Конституцією України та ЗУ «Про виконавче провадження». ОСОБА_9 того, вказав на те, що підстав для повернення виконавчого документу без виконання у нього не було, оскільки у позивача була та є в наявності земельна ділянка, належна останньому на праві приватної власності, тобто наявн майно на яке може бути звернено стягнення.

Представники третьої особи в судовому засіданні проти задоволення даного адміністративного позову також заперечили, посилаючись на те, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання вимог державного виконавця в рамках виконавчого провадження ВП № 13967916.Вказють також на те, що ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент проведення виконавчих дій, а саме: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнено не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійсненні державним виконавцем відповідно цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У своєму позові ОСОБА_2 не обґрунтовує в чому саме полягає протиправність дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3 щодо не вжиття заходів щодо повернення стягувачу виконавчого напису, оскільки такий виконавчий напис ще дійсний і станом на день розгляду даної адміністративної справи є невиконаним, а тому в задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін та третьої особи, , всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів адміністративної справи, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходиться виконавчий напис нотаріуса №444, виданий приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_8 12.05.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму заборгованості станом на 09.03.2009 року у розмірі 677090,87 гривень, яка належна до сплати ОСОБА_2 ОСОБА_7 відповідно до договору позики, посвідченого 08.08.2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 3070 (а.с. 14).

27.05.2009 заступником начальника міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_11 відповідно до вимог статей 3, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 чинною на момент виникнення спірних правовідносин) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №13004131 (а.с. 16).

На підставі постанови начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_12 від 23.07.2009 винесено постанову про передачу виконавчого провадження на підставі подання начальника міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_13 з міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області(а.с. 17-19).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.08.2009 по справі № 2п-4922/09 зупинено стягнення на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2009 року (а.с.16), надійшла до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області 20.08.2009.

У зв'язку з цим, 21.08.2009 головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_14, відповідно до п. 4 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що за боржником ОСОБА_2 зареєстровано нерухоме майно, а саме земельна ділянка несільськогосподарського призначення, загальною площею 0,0824 га., кадастровий номер :01:006:0032, яка знаходиться за адресою Ужгородський район, с. Минай, вул. Зелена, 9 (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗК № 059437 виданий 31 січня 2006 року)(а.с. 107-108).

05.09.2011 старшим державним виконавцем Сіка Л.А. складено акт опису й арешту земельної ділянки за адресою: Ужгородський район, с. Минай, вул.. Зелена, 9(а.с 102-105).

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 05.09.2011 № 24230903 накладено арешт на земельну ділянку боржника згідно акта опису й арешту майна від 05.09.2011.

Оскільки, до підрозділу надійшла ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 05.09.2011 року,якою зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, 13.09.2011 старшим державним виконавцем Сіка Л.А., відповідно до п. 4 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

26.11.2013 старшим державним виконавцем Ярош С.І., відповідно до статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про поновлення виконавчого провадження.

Отже, виходячи з вищенаведеного, судом в ході розгляду даної адміністративної справи встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що фактично з моменту відкриття виконавчого провадження до 26.11.2013 дане виконавче провадження неодноразово було зупинено, а отже виконавчі дії, спрямовані на виконання виконавчого документу, у цей час не проводилися.

24.02.2014 старшим державним виконавцем Ярош С.І., відповідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.

Оскільки експертом не було виготовлено висновок про вартість майна, 25.04.2014 старшим державним виконавцем Ярош С.І., відповідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», (в редакції від 21.04.1999) винесено повторно постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні.

Експертом надано висновок про ринкову вартість земельної ділянки вартість якої станом на 30.04.2014 становила 289 314,64 грн.

Земельна ділянка на реалізацію не передавалась, оскільки на момент проведення виконавчих дій була відсутня процедура реалізації земельних ділянок через електронні торги на підставі тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів від 16.04.2014 року.

03.03.2016 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції надійшло роз'яснення заступника Міністра з питань виконавчої служби ОСОБА_15 за № 4273-0-33-16/20.6 від 03.03.2016, яким роз'яснено порядок реалізації об'єктів нерухомого майна разом з земельною ділянкою, на якій він розташований.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження" (далі - Закон №606-XIV) встановлено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 Закону №606-XIV Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно вимог п.3-5 ч.3 ст. 11 вищезазначеного закону передбачено, що Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його вустановленому законодавством порядку.

Пунктом 4 ч.2 статті 17 вищевказаного закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до вимог статті 18 Закону №606-XIV у виконавчому документі повинні бути зазначені:

1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ;

2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ;

3) найменування стягувача і боржника, їх адреси, дата і місце народження боржника та його місце роботи (для громадян), номери рахунків у кредитних установах (для юридичних осіб);

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання чинності рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою. Законом можуть бути встановлені також інші вимоги до виконавчих документів.

Отже, підставою для примусового виконання рішення може бути тільки виконавчий документ, в даному випадку виконавчий напис нотаріуса, який повинен відповідати вимогам наведеним в статті 18 Закону №606-XIV.

Судом встановлено, що 27.05.2009 року заступником начальника міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_11 відповідно до вимог статей 3, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 чинною на момент виникнення спірних правовідносин) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №13004131, з виконання вказаного виконавчого документу, а саме виконавчого напису нотаріуса №444, виданого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_8 12.05.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму заборгованості станом на 09.03.2009 року у розмірі 677090,87 гривень, яка належна до сплати ОСОБА_2 ОСОБА_7 відповідно до договору позики, посвідченого 08.08.2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 3070.

Як встановлено судом виконавчий напис від 12.05.2009 року №444, виданий приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму заборгованості станом на 09.03.2009 року у розмірі 677090,87 гривень відповідає вимогам встановленим статтею 18 Закону №606-XIV.

В ході судового засідання позивач не надав змістовних пояснень щодо невідповідності вищевказаного виконавчого напису вимогам Закону №606-XIV.

Відтак, враховуючи, що виконавчий напис від 12.05.2009 року №444 відповідає вимогам статті 18 Закону №606-XIV та строк пред'явлення виконавчого документа не порушено, державним виконавцем правомірно винесено постанови та вчинені відповідні дії в межах даного виконавчого провадження, з виконання виконавчого напису нотаріуса №444, виданого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_8 12.05.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму заборгованості станом на 09.03.2009 року у розмірі 677090,87 гривень, яка належна до сплати ОСОБА_2 ОСОБА_7 відповідно до договору позики, посвідченого 08.08.2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 3070.

Суд зазначає, що норми Закону №606-XIV містять комплекс дій обов'язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час

відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до вимог статті 57 Закону №606-XIV, було накладено арешт на нерухоме майно, що належить боржнику.

Відтак, виконуючи виконавчий напис нотаріуса у примусовому порядку, відповідно до вимог статті 57 Закону №606-XIV, державним виконавцем правомірно накладено арешт на майно боржника з метою забезпечення виконання рішення.

Позивач ОСОБА_2 вважає бездіяльністю дії державного виконавця відділу ПВР ОСОБА_3І, щодо неповернення виконавчого документа стягувачу на піддставі п. 2, 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 1999року.

Проте такі доводи позивача суд відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу без виконання у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Однак як вбачається з матеріалів справи, за боржником ОСОБА_2 зареєстровано нерухоме майно ще з 2006 року, а саме земельна ділянка несільськогосподарського призначення, загальною площею 0,0824 га., кадастровий номер :01:006:0032, яка знаходиться за адресою Ужгородський район, с. Минай, вул. Зелена, 9 (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЗК №059437 виданий 31 січня 2006 року), а отже повернення виконавчого документу по даному пункту статті Закону є неможливим та не законним.

Щодо посилання позивача на п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.4. ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу без виконання у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Однак, в ході судового розгляду не встановлено обставин, які б вказували на те, що стягувач ОСОБА_7 у будь - який спосіб перешкоджала проведенню виконавчих дій або не здійснила авансування витрат на організацію та проведення таких, незважаючи на попередження державного виконавця про необхідність такого авансування, станом на день звернення позивача до суду із даним адміністративним позовом, а отже підстав у державного виконавця для повернення виконавчого документу стягувачу, які визначені п.4 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження " не було.

Окрім наведеного вище, суд також вважає за необхідне зазначити, що ухвалою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 року судом було забезпечено адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов'зання вчинити дії, шляхом заборони Управлінню державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області вчиняти дії, спрямовані на реалізацію земельної ділянки яка належить на праві власності ОСОБА_2 площею 0,0842 га, кадастровий номер №:01:006:0032, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с.Минай, вул. Зелена, 9 в межах виконавчого провадження ВП №13967916, до вирішення спору по суті.

Однак, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 року скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 161 КАС України передбачено, що під час прийняття постанови суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення адміністративного позову.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 118 К;АС України встановлено, що якщо у задоволенні вимог позивачеві буде відмовлено, вжиті заходи забезпечення адміністративного позову зберігаються до набрання постановою суду законної сили. Проте суд може одночасно з прийняттям постанови або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення адміністративного позову або заміну одного способу забезпечення адміністративного позову іншим.

Враховуючи, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.05.2017 року скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено, суд приходить до висновку, що підстав для скасування заходів забезпечення адміністративного позову в даному випадку немає, так як такі вже були скасовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені під час судового розгляду факти та обставини справи, суд вважає, що відповідач діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством, належним чином спростував доводи позивача, підтвердив належними та допустимими доказами всі вчинені дії під час виконання виконавчого напису нотаріуса, а отже підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов'зання вчинити дії немає, а позов не підлягає задоволенню.

У відповідності до норм ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в особі відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов'зання вчинити дії, третя особа - ОСОБА_6 - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_16