Справа № 804/7603/17
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 листопада 2017 р. Справа № 804/7603/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження і поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної ради, в якому позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради від 13 листопада 2017 року №90-КП про звільнення позивача з посади головного лікаря Комунального підприємства «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» (далі - Заклад);

- поновити позивача на посаді головного лікаря Комунального підприємства «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради», визнавши продовженим на 5 років, а саме до 09 липня 2022 року строк дії Строкового трудового договору від 09 липня 2014 року №214-2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 липня 2014 року між позивачем та Дніпропетровською обласною радою на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради від 20.06.2014 року №554-26/VI було укладено строковий трудовий договір №124-2 на три роки до 09 липня 2017 року. Розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради від 07.07.2017 року позивача було звільнено з посади головного лікаря Закладу на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України та призначено виконуючим обов'язки головного лікаря Закладу строком на 1 місяць. В подальшому аналогічними розпорядженнями від 01.08.2017 року №53-КП, від 31.08.2017 року №59-КП, від 11.10.2017 року №74-КП позивачу продовжувалось перебування на посаді виконуючого обов'язки головного лікаря Закладу строком на 1 місць. Однак, Розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради від 13.11.2017 року №90-КП позивача було звільнено з посади головного лікаря Закладу та призначено виконуючим обов'язки головного лікаря ОСОБА_2, позивач вважає вказане розпорядження про звільнення з посади незаконним та таким, що порушує його права та законні інтереси, у зв'язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та скасувати оскаржуване рішення і поновити позивача на посаді.

Згідно частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 2 цієї статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна норма міститься в статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

В свою чергу, відповідно до вимог статті 3 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що за правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як встановлено судом із змісту позовної заяви, відносини виникли між сторонами з приводу призначення на посаду та звільнення з посади головного лікаря Лікарні, у зв'язку з цим суд приходить до висновку, що заявлений до розгляду спір не є публічно-правовим, а стосується трудових відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільно-процесуального законодавства України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України в постановах від 23 червня 2015 року в справі №21-588а15 та від 20 квітня 2016 року №21-3573а15.

Приписами статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 18, 107, 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження і поновлення на посаді - відмовити.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу за зазначеною в позовній заяві адресою.

Роз'яснити позивачу, що згідно частини 5 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали згідно статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева