Справа № 463/4427/17
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Львів 463/4427/17

2-а/463/260/17

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до Інспектора СРПП №1 Немирівського ВП Головного управління національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із позовом до відповідача про визнання протиправними дій інспектора СРПП №1 Немирівського ВП Головного управління національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, скасування постанови серії БР № 915090 від 26.08.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. та закриття провадження у справі.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною. Зокрема зазначив, що його притягнуто до відповідальності за те, що він 26.08.2017 року о 15 год. 45 хв. на трасі М-12 порушив правила дорожнього руху, а саме недотримався вимог дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено». Однак факт вчинення правопорушення заперечує. Зазначає, що близько 15 год. 45 хв., керуючи автомобілем «Фольксваген пассат» рухався по трасі М-12, був зупинений інспектором СРПП №1 Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3, за порушення правил дорожнього руху, а саме порушення вимог дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено», однак жодних доазів того, що ним порушено правила дорожнього руху надано не було, автомобіль поліції рухався в потоці машин, тому вважає, що не могли встановити, що він не здійснив зупинку перед дорожнім знаком. Вважає, що сама постанова не є підтвердженням вчинення ним правопорушення. Жодних інших обєктивних підтверджень немає. Просить визнати дії працівників поліції протиправними, постанову скасувати, а провадження по справі закрити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, явку своїх представників не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступних підстав.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БР №915090 від 26.08.2017 року (а.с.6) інспектором СРПП №1 Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3, притягнуто позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що він 26.08.2017 року о 15:45 год. на трасі М-12 порушив правила дорожнього руху а саме вимог дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив вимоги ст.122 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема обєктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, п.2.2 Правил дорожнього руху України, що полягає у порушенні водієм транспортного засобу вимог дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено»

При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, у даній адміністративній справі, відповідач жодних доказів (матеріалів фото- та відео фіксації, протоколу огляду місця події на підтвердження факту, що правопорушення дійсно мало місце, схеми руху автомобіля, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності), які встановлювали б факт вчинення позивачем вказаних правопорушень, не міститься.

З огляду на наведене, а також те, що позивач категорично заперечує свою вину у вчиненому правопорушенні, а також того факту, що відповідачем жодними доказами не спростовано наведених позивачем обставин та не доведено його винуватість у вміненому адміністративному правопорушенні, шляхом подання доказів (показання свідків, фото- відеофіксація, протоколу огляду місця події тощо), на підставі яких можна було б встановити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та його винуватість у вчиненні такого, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням принципу законності та обґрунтованості, внаслідок чого є протиправною та підлягає скасуванню. А тому адміністративний позов в цій частині слід задоволити.

Одночасно, суд вважає безпідставними позовні вимоги про закриття провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.222 КпАП України розгляд та вирішення даної категорії справ віднесено до компетенції саме працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 94, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 26.08.2017 року серії БР №915090 про накладення на ОСОБА_2адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. (двісті пятдесят пять гривень) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

На постанову може бути подана апеляційна скарга в порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя: Гирич С. В.