Справа № 334/6902/17
Суддя: Козлова Н. Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 20.11.2017
Справа № 334/6902/17
Провадження № 2-а/334/528/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Козлової Н.Ю.

при секретарі - Манюхіні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2017 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивачка в позовній заяві посилається на те, що 25.09.2017 року її відраховано зі штату Запорізького окружного адміністративного суду у зв'язку з поданням заяви у відставку, на підставі наказу № 170-к від 25.09.2017 року. На підставі наказу Запорізького окружного адміністративного суд № 137-к від 03.08.2017 року, з 03.08.2017 року їй встановлено щомісячну доплату за вислугу років за наявний стаж роботи більше 30 років у розмірі 70 % посадового окладу.

У довідці № 22 від 25.09.2017 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що видана Запорізьким окружним адміністративним судом, зазначено 1/12 допомоги на оздоровлення в сумі 1333,33 гривень в якості інших виплат, які враховуються при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при наданні щорічної оплачуваної відпустки ОСОБА_1 виплачувалася суддівська винагорода та допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу, на яку, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нараховувався ЄСВ.

Рішенням Правобережного об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя від 12.10.2017 року № 326/м-9 відмовлено у включенні в розмір призначеного ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці суми допомоги на оздоровлення з посиланням на норми ч.1 ст.133, ст.134 Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у включенні в розмір призначеного їй довічного грошового утримання судді у відставці суми допомоги на оздоровлення, позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного права та просить суд визнати протиправним рішення Правобережного об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя від 12.10.2017 року №326/м-9 щодо відмови у включенні в розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 1/12 допомоги на оздоровлення й зобов'язати вказане управління здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням суми допомоги на оздоровлення, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання, а саме з 26.09.2017 року, та в подальшому здійснювати розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при зміні як розміру грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді, так і прожиткового мінімуму, установленого для осіб, що втратили працездатність, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням отриманих сум.

У судове засідання позивачка не з'явилася, при подачі позову просила суду вирішити справу за її відсутності за наявними у ній матеріалами.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, та надавши письмові заперечення на позов, посилаючись на те, що при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слід керуватись ст.135 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, згідно якої матеріальна допомога на оздоровлення є одноразовою виплатою та не входить до складу суддівської винагороди, а тому, підстави для врахування її для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відсутні. Просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до положено ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 2 ст. 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У відповідності до п.14 ч.1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Пунктом 8 ч. 5 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

У відповідності до ч. 6 статті 47 вищезазначеного Закону при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом статті 126 Конституції України положення ч. 3 статті 11 Закону України "Про статус суддів" у взаємозв'язку з ч.8 статті 14 Закону України "Про судоустрій України" (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України "Про статус суддів". Згідно ч.1 статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ, за нормами якого позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, а також Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, на норми якого посилається відповідач у своїх запереченнях, містять IX розділ «Забезпечення суддів».

Перелік складових суддівської винагороди міститься у статтях 133 та 135 розділу «Забезпечення суддів».

Крім того, статтею 134 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453- УІ (IX розділ) передбачено надання суддям щорічної оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачено і ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-УІІІ (IX розділ), на норми якого посилається відповідач, тобто виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер.

До того ж, відповідно до п.п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Частиною 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ, з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, й виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, і вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто, матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З правил діючої Інструкції № 5 «Зі статистики заробітної плати» вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до заохочувальних і компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

Крім того, згідно зі змістом ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Судом встановлено, що позивачку 25.09.2017 року відраховано зі штату Запорізького окружного адміністративного суду у зв'язку з поданням заяви у відставку, на підставі наказу № 170-к від 25.09.2017 року. На підставі наказу Запорізького окружного адміністративного суд № 137-к від 03.08.2017 року, з 03.08.2017 року їй встановлено щомісячну доплату за вислугу років за наявний стаж роботи більше 30 років у розмірі 70 % посадового окладу.

Згідно довідки Запорізького окружного адміністративного суду № 22 від 25.09.2017 року судівська винагорода для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 25.09.2017 року склала 28533,33 гривень, у тому числі: - оклад - 16000 гривень; - доплата за вислугу років 70% - 11200 гривень; - інші виплати, які враховуються при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання: 1/12 допомоги на оздоровлення - 1333,33 гривень (а.с.6).

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при наданні щорічної оплачуваної відпустки ОСОБА_1 виплачувалася суддівська винагорода та допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу, на яку, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нараховувався ЄСВ.

Рішенням Правобережного об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя від 12.10.2017 року № 326/м-9 відмовлено у включенні в розмір призначеного ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці суми допомоги на оздоровлення з посиланням на норми ч.1 ст.133, ст.134 Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI.

Листом № 326/м-9 від 12.10.2017 року Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відмовлено позивачці у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідно вищезазначених довідок, посилаючись на те, що допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу - є одноразовою виплатою та не входить до суддівської винагороди.

Проте, судом встановлено, що вищезазначені обставини, на які посилається відповідач - пенсійний орган, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач, відмовляючи позивачці у проведенні перерахунку довічного грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про судоустрій та статус суддів», «Про пенсійне забезпечення». Крім того, згідно ст.3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди загальної юрисдикції утворюють єдину систему судів. Єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України. Як встановлено положеннями ч.4 ст.17 вказаного Закону, єдність системи судів загальної юрисдикції забезпечується, зокрема: єдиними засадами організації та діяльності судів; єдиним статусом суддів; єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності судів; фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України. В ст.51 цього Закону визначено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді, а відповідно ч.5 ст. 109 даного Закону, за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України і розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто, підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Виходячи з положень ч.2 вищезазначеної статті, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, відмовляючи у здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 не довів правомірність своїх дій, тоді, як доводи позивачки суд вважає законними, обґрунтованими та такими що підтверджуються вимогами законодавства та судовою практикою вирішення питань за даною категорією справ.

Крім того, суд погоджується із доводами позивачки щодо того, що нею не пропущений строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, т.я. відповідно ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки про порушення своїх прав щодо здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці позивачка дізналась з листа Правобережного об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя від 12.10.2017 року після чого вона звернулася до суду. Тому, суд приходить до висновку, що з адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду із дотриманням шестимісячного строку встановленого ч.2 ст.99 КАС України.

У відповідності до вимог ст.159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.19, 21, 46, 64, 68, 126, 130 Конституції України, ст. 2, 10, 11, 71, 86, 94, 99, 100, 158-167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у включенні в розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 1/12 допомоги на оздоровлення.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з включенням суми допомоги на оздоровлення, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання, а саме з 26.09.2017 року, та в подальшому здійснювати розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при зміні як розміру грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді, так і прожиткового мінімуму, установленого для осіб, що втратили працездатність, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням отриманих сум.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя: Козлова Н. Ю.