Справа № 308/11235/17
Суддя: Дергачова Н. В.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Дергачової Н.В.,

при секретарі Меркуловій Ю.П.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 Дук,

перекладача ОСОБА_3 Конг,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративний позов Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Дук, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення іноземця з України, -

В С Т А Н О В И В:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управляння Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Дук, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення іноземця з України.

Позов мотивує тим, що відповідач 08.11.2017 року незаконно, поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районі прикордонних знаків 176-177, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 08.11.2017 року, в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України, відсутні.

Зазначає, що у звязку з вчиненням адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідно до ст. 263 КУпАП, відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та зясування обставин правопорушення.

Обставини прибуття на територію Украйни прикордонному загону не відомо, від надання пояснень відповідач відмовився.

За твердженням позивача викладене свідчить, що державу Україну відповідач використовував як країну транзиту, наміру залишитись в Україні для подальшого проживання не мав, намагався незаконно потрапити до країн Західної Європи у складі групи осіб.

Вказує, що відповідач підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має.

Оскільки документів, які б надавали право відповідачеві офіційно на законних підставах перебувати в Україні немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів достатніх для повернення до країни походження, або внесення застави немає, позивач вважає, що даний громадянин не в змозі самостійно залишити територію України.

З посиланням на викладене просить суд на підставі ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусово видворити з України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Дук, (HA VIET DUC), ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази суд проходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного.

За приписами ч. 6 ст. 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом субєкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 183-7 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2017 року відповідач громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 Дук, ІНФОРМАЦІЯ_1, незаконно, поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районі прикордонних знаків 176-177, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 08.11.2017 року, в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону, на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України, відсутні.

Вказані обставини підтверджуються копіями протоколу про адміністративне затримання відповідача від 08.11.2017 року, протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 08.11.2017 року, протоколу прикордонно-представницької зустрічі помічника Прикордонного Уповноваженого України і помічника Уповноваженого Словацької Республіки, яка відбулася 08.11.2017 року та акту про приймання-передавання затриманих осіб іншим правоохоронним органам від 08.11.2017 року.

Представлені позивачем докази свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Однак, вибравши незаконний спосіб потрапити до країн Західної Європи, усвідомлюючи, що для досягнення цієї мети порушуватиме законодавство України, відповідач своїми діями грубо та свідомо порушив законодавство України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства зобовязані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 цього ж Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Рішенням заступника начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного штабу Чопського прикордонного загону від 09.11.2017 року, що затверджене 09.11.2017 року начальником Чопського прикордонного загону, враховуючи те, що відповідач українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження немає, наявністю наміру будь-яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, у звязку з чим є всі підстави вважати, що він всілякими можливостями буде ухилятися від виїзду за межі території України, з метою реалізації державної політики у сфері міграції вирішено розмісити даного іноземця у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з одночасною подачею позову про примусове видворення.

Судом встановлено, що відповідач із заявою про набуття статусу біженця до відповідних державних органів влади не звертався.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному вїзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Частиною 3 ст. 29 цього Закону визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_4 про реадмісію громадян обох держав» від 03 вересня 2008 року ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_4 про реадмісію громадян обох держав, підписану 25 вересня 2007 року в м. Нью-Йорку.

Відповідно до ст. 3 Угоди Запитувана держава на запит Запитуючої держави та без будь-яких інших формальностей, крім тих, що передбачені цією Угодою, приймає на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, які не виконують чинних умов стосовно в'їзду на територію Запитуючої держави або перебування на ній або припинили виконувати такі умови, якщо надано докази відповідно до статті 7 цієї Угоди того, що такі особи: незаконно в'їхали на територію держав-членів безпосередньо з території України або на територію України безпосередньо з території держав-членів

Згідно з ч. 3 ст. 4 цієї Угоди запит щодо здійснення реадмісії відповідно до п. 2 ст. 1 подається запитуваною Договірною Стороною запитуючій договірній Стороні протягом 90 днів з дати передачі відповідної особи запитуваній Договірній Стороні, за винятком випадків, коли ця особа на день передачі не мала громадянства держави запитуваної Договірної Сторони.

Наказом МВС України та Адміністрацією Державної прикордонної служби України № 158 від 16 лютого 2015 року затверджено Інструкцію про порядок дій органів внутрішніх справ та органів охорони державного кордону з реалізації положень Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб.

Судом встановлено, що 08.11.2017 року на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб відповідач був переданий на територію України у встановленому угодою порядку за незаконний перетин державного кордону у складі групи осіб з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «ОСОБА_5 », що підтверджується актом про приймання-передавання особи від 08.11.2017 року.

Таким чином, оскільки відповідач був прийнятий державою Україна на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, то він не підлягає видворенню згідно зі ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 183-7 КАС України, а відповідно до ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_4 про реадмісію громадян обох держав від 25 вересня 2007 року, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_4 про реадмісію громадян обох держав» до нього має бути застосована реадмісія.

Разом з тим, як встановлено судом, позивачем визначена законодавством процедура реадмісії застосована не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем не застосовувалася до відповідача процедура реадмісії, яка має бути застосована у даному випадку, суд приходить до висновку, що правових підстав для примусового видворення громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Дук, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України не має, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Одночасно з адміністративним позовом позивачем подано до суду клопотання, згідно з яким позивач просив затримати громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Дук, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком до шести місяців.

Протокольною ухвалою суду від 10.11.2017 року у задоволенні клопотання позивача про затримання відповідача з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ідентифікації та забезпечення примусового видворення у даній адміністративній справі відмовлено, оскільки позивачем визначена законодавством процедура реадмісії не застосована, у матеріалах справи відсутні підтверджуючі вказані обставини дані.

Керуючись ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 9, 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-7, 256 ч. 2 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_4, ОСОБА_2 Дук, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення іноземця з України відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлений 14.11.2017 року.

Суддя Н.В. Дергачова