Справа № 442/3460/17
Суддя: Гарасимків Л. І.
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/3460/17
Провадження № 2-а/442/128/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 року Дрогобицькиий міськрайонний суд Львівської області

в складі : головуючого Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

за участю позивача ОСОБА_1»як Д.Д.

представника позивача ОСОБА_2

за участю сільського голови ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Нагуєвицької сільської Ради Дрогобицького району Львівської області про визнання протиправним та часткове скасування рішення сесії Нагуєвицької сільської ОСОБА_5 Львівської області від 24.03.2017 року № 134 "Про відмову у наданні дозовлу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості (в натурі) ОСОБА_4,-

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_4звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду із позовом до Нагуєвицької сільської Ради Дрогобицького району Львівської області про визнання протиправним та часткове скасування рішення сесії Нагуєвицької сільської ОСОБА_5 Львівської області від 24.03.2017 року № 134 "Про відмову у наданні дозовлу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості (в натурі) ОСОБА_4, посилаючись на те, що він, ОСОБА_1»як ОСОБА_6 звернувся із відповідною заявою до Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості (в натурі) для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель по вулиці Набережна,42, село Нагуєвичі, Дрогобицького району Львівської області. До заяви ним було подано кадастровий план цієї земельної ділянки, виготовлений ліцензованою особою. Житловий будинок №42 по вулиці Набережна у селі Нагуєвичі разом із господарськими спорудами та будівлями належить йому на праві приватної власності, а земельна ділянка площею 0,25га перебуває у його користуванні згідно відповідних записів, що містяться у погосподарських книгах Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, що вбачається із Акту засідання земельної комісії Нагуєвицької сільської ради №1 від 08 лютого 2017р. Однак, лише у квітні 2017р. ним, ОСОБА_1»яком ОСОБА_6, отримано із Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області виписку із рішення XIV сесії сьомого демократичного скликання Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області за №134 від 24 березня 2017р. «Про відмову у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості (в натурі) гр.ОСОБА_1»яку ОСОБА_6». Згідно цього рішення сесії сільської ради відмовлено йому, ОСОБА_7, у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості (в натурі) для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель за адресою: село Нагуєвичі, вулиця Набережна, 42 у звязку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки даним, що зазначені у матеріалах із землекористування Нагуєвицької сільської ради; рекомендовано йому, ОСОБА_1»яку Д.Д., погодити дані кадастрової зйомки щодо розташування земельної ділянки з матеріалами, наявними у Нагуєвицькій сільській раді. Разом із вищезазначеною випискою із рішення сесії сільської ради ним також отримано відповідь із сільської ради за №98 від 04 квітня 2017р., відповідно до якої йому рекомендовано при розробці технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для обслуговування житлового будинку залишити прибережну захисну смугу шириною не менше пяти метрів. Ознайомившись із оскаржуваним рішенням XIV сесії сьомого демократичного скликання Нагуєвицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області за №134 від 24 березня 2017р., проаналізувавши ряд чинних норм матеріального Закону, якими врегульовані спірні правовідносини, зважаючи на зазначені в оскаржуваному рішенні норми матеріального права, що стали для відповідача підставою для прийняття такого рішення, вважає таке рішення незаконним та таким, шо грубо порушує ряд його законних прав та інтересів, а тому у нього виникла необхідність звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1»як ОСОБА_6 підтримав заявлені позовні вимоги, просить їх задоволити в повномі обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача голова Нагуєвицької сільської Ради Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги не визнав та суду поянила, що позивач ОСОБА_1»як Д.Д. вказує на те, що жодна з норм Закону, зазначених у рішенні сесії №134 від 24.03.2017р. не може бути правовою підставою для його (рішення) прийняття, оскільки регулюють підстави та порядок надання дозволу на виготовлення проекту відведення та порядок його затвердження (ч.6, 7 ст.118 ЗК України) та порядок надання дозволу органом місцевого самоврядування на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Між тим позивач звертався до Нагуєвицької сільської ради із заявою власне про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Зазначив, що ч.1,2 ст.118 ЗК України не регулюють підстави та порядок надання дозволу на розроблення технічної документації із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а прописують механізм отримання земельної ділянки, що перебуває в користуванні, у приватну власність з посиланням на ст.122 ЗК України. Крім того, ч.3 ст.123 ЗК України зазначає, що підставою для відмови у наданні дозволу не може бути лише невідповідність міспя розташування земельної вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель, що власне і було зазначено у рішенні сесії №134 від 24.03.2017р. Крім того, ОСОБА_1»як Д.Д. стверджував, що є землекористувачем земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Просить в позові відмовити.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Частиною 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України «Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами» передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої впади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян субєктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України «Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування» визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

З огляду на наведений аналіз норм Закону, якими керувався відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення, очевидним є те, що жодна із зазначених у цьому рішенні сесії сільської ради №134 від 24.03.2017р. норма матеріального закону не може бути навіть теоретично правовою підставою для його прийняття, оскільки ці положення Земельного кодексу України регулюють підстави та порядок надання дозволу на виготовлення проекту відведення на земельні ділянки комунальної чи (або) державної власності, а також порядок затвердження цього проекту відведення (частини 6 та 7 статті 118 ЗК України) та порядок надання дозволу органом місцевого самоврядування на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання н у користування (частина З статті 123 Земельного кодексу України), а тому не виникає жодного сумніву, що оскаржуваним рішенням порушено законні права та інтереси позивача, оскільки відмова у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) земельної ділянки на місцевості (в натурі), яка перебуває у фактичному законному користуванні позивача ОСОБА_1»яка Д.Д. уже протягом багатьох років. Крім того вищезазначений факт підтверджують відповідні записи у погосподарських книгах Нагуєвицької сільської ради, Акті засідання земельної комісії сільської ради №1 від 08.02.2017р., тощо.

Крім того, не оспорюється і той факт, що підстави та порядок надання органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення (виготовлення) технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки на місцевості (в натурі) для подальшої приватизації цієї земельної ділянки її землекористувачем, врегульовані положеннями частин 1 та 2 статті 118 Земельного кодексу України «Порядок безоплатноі приватизації земельних ділянок громадянами», відповідно до чого Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим; 2. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, а також рядом положень ЗУ «Про землеустрійм, а саме: положеннями статті 19 «Повноваження сільських, селищних, міських раду сфері землеустрою», відповідно до якої до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: а) організація і здійснення землеустрою; б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону; статтею 22 «Підстави проведення землеустрою», згідно якої», згідно якої землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Рішення Верховної ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії: рядом положень статті 25 «Документація із землеустрою» визначено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації; видами документації із землеустрою в тому числі є і технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості): відповідно до абзацу 1 стаття 26 «Замовники і розробники документації із землеустрою» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі;

Статтею 55 «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів; встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка; у разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися; власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка; межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям; у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом): якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення^ меж земельної пілянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чн комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі обєкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Жодна із передбачених вищеиаведених норм матеріального закону, якими врегульовано порядок вирішення сільською радою спірних з земельних правовідносин, не наділяє орган місцевого самоврядування правом на відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натур і (на місцевості), в тому числі із підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки даним, що зазначені у матеріалах із землекористування Нагуєвицької сільської ради, що є додатковим свідченням про незаконність прийняття оскаржуваного рішення сільською радою.

Згідно ряду положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України «Завдання адміністративного судочинства» завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ; при цьому по адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, шо передбачені Конституцією та законами України. обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, шо мають істотне значення для прийняття рішення, неупереджено. добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно норм частини 1 та пункту 1) частини 2 статті 17 КАС України «Юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ» юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, шо виникають у звязку із здійсненням субєктом владних повноважень управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму; також, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Крім цього, відповідно до рішення Конституційного суду України від 01 квітня 2010 року у справі N1-6/2010 за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України Конституційний Суд України вважає, що системний аналіз положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (280/97-ВР) (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України ( 254к/96-ВР ) та законами України до їхньої компетенції, є субєктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу; як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин. Відповідно до пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу (2768-14) до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Конституційний Суд України вважає, що ці повноваження охоплюються зазначеним у статті 143 Конституції України ( 254к/96-ВР ) поняттям "інші питання місцевого значення", а тому при їх здійсненні сільські, селишні, міські ради виступають як суб'єкти владних повноважень, які реалізують розпорядчі та інші функції. За Конституцією ( 254к/96-ВР ) і законами України публічно-правові спори в Україні розглядають і вирішують Конституційний Суд України, суди загальної юрисдикції в порядку кримінального та адміністративного судочинства (статті 13, 15 Закону України "Про Конституційний Суд України" ( 422/96-ВР ), стаття 17 Кодексу) ( 2747-15 ). Конституційний Суд України вважає, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної ді'А. дій чи бездіяльності (в даному випадку оскарження рішення сільської ради, яке по своїй суті є правовим актом індивідуальної дії) належить до юрисдикції адміністративних судів, крім публічно-правових спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4. пункт 1 частини першої, частина друга статті 17 Кодексу) ( 2747-15 ).

Аналогічного висновку дійшов ОСОБА_5 Суд України у своїй постанові від 19 січня 2016р. у справі за позовом прокурора Сокирянського району Чернівецької області в інтересах держави до Михалківської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області (далі - Сільрада), треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Чернівецькій області, ОСОБА1, про визнання протиправним та скасування рішення.

Згідно цієї постанови ВС України зазначив, що предметом розгляду справи є рішення Сільради про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Відтак, висновок попередніх судів про те, що відповідач при його винесенні не здійснював владні управлінські функції, грунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні Функції у сфері управління діяльності, шо підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Згідно з п.п. 1, 2, 9 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об»єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, зобов»язані, зокрема об»активно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги громадян; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення ( частина перша статті 19 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч. 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.24, ч.3 ст.41, ч.2 ст.55 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.10 ст.46 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З огляду на встановлені обставини справи та норми діючого законодавства, суд приходить до переконання, що відмова у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) є непрвомвірною, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 72, 86, 158-163 КАС України, суд, -

вирішив :

Позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати пункти 1 та 2 рішення ХIV сесії сьомого демократичного скликання Нагуєвицької сільської ОСОБА_5 Львівської області від 24.03.2017 року №134 "Про відмову у наданні дозовлу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості (в натурі ) ОСОБА_1»як ОСОБА_6.

Стянути з Нагуєвицької сільської ОСОБА_5 Львівської області на користь позивача ОСОБА_1»як Д.Д. сплачений ним судовий збір в розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складання постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Гарасимків Л.І.