Справа № 381/3177/16-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 381/3177/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Осаулова О.А.
Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати дії суб'єкта владних повноважень - Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області неправомірними;

- зобов'язати Фастівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_5 з врахуванням постанови Фастівського міськрайонного суду по справі №2а-24719/11 від 09 серпня 2011 року зі змінами, внесеними постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2012 року;

- зобов'язати Фастівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 у зв'язку із втратою годувальника.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати зазначену постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Фастівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та з 31.07.2012 отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1058-IV).

Позивач неодноразово зверталася до відповідача із заявами в яких просила здійснити перерахунок її пенсії з урахуванням пенсії її померлого чоловіка, обчисленої відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду від 09 серпня 2011 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2012 року по справі №2а-24719/11. Відповідач у такому перерахунку відмовляв, посилаючись на те, що виплата пенсії померлому годувальнику припинена, а тому підстави для врахування зазначених рішень суду при обчисленні розміру пенсії відсутні.

Вважаючи свої права порушеними, позивач 04.08.2016 звернулася до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судові рішення не могли бути виконані у відношенні як померлого пенсіонера, так і позивачки в подальшому, зважаючи на попереднє виконання відповідачем вимог ст. 49 Закону № 1058-IV.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Постановою Фастівського міськрайонного суду від 09 серпня 2011 року по справі №2а-24719/11 в частині, що залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2012 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Фастів щодо поновлення виплати ОСОБА_5 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії по віку;

- зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Фастів поновити виплату ОСОБА_5 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії по віку згідно його заяви від 11.05.2011 з врахуванням фактично виплачених сум, при цьому:

а) виключити з періоду, за який враховується заробітна плата для обчислення пенсії, період з 01.07.2005 по 31.12.2008 (42 місяці) відповідно до чинної редакції ст. 40 Закону № 1058-IV;

б) збільшити пенсію за 24 роки понаднормового стану (понад 20 років) на 1% заробітку за кожен рік відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист населення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 від 11.06.2012 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як зазначалося, позивачу з 31.07.2012 призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1058-IV.

Таким чином, з наведеного вбачається, що смерть ОСОБА_5 настала і позивачу призначено пенсію до набрання законної сили судовими рішеннями у справі №2а-24719/11. Зазначене слугувало підставою для того, що відповідач відмовив позивачу у врахуванні цих судових рішень при розрахунку її пенсії. З цим висновком погодився також і суд першої інстанції. Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає таку позицію відповідача та суду першої інстанції помилковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 1058-IV пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Неврахування судових рішень по справі №2а-24719/11 при розрахунку розміру пенсії ОСОБА_5 призвело, за твердженням позивача, до зменшення розміру її пенсії, що, у свою чергу, свідчить про порушення її прав як отримувача 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Колегія суддів не заперечує правильність припинення ОСОБА_5 виплати пенсії на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, проте, на думку апеляційного суду, протиправні дії (бездіяльність) пенсійного органу при неправильному обчисленні розміру пенсії, що призвело до її зменшення, не можуть бути виправдувані смертю пенсіонера при вирішенні питання розрахунку розміру пенсії по втраті годувальника особі, яка була на його утриманні.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, рішення судів у справі №2а-24719/11 є обов'язковими для відповідача, який є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в м. Фастів. При цьому, не зважаючи на те, що зазначені рішення набрали законної сили та були отримані відповідачем після смерті ОСОБА_5 та після призначення позивачу пенсії, протиправні дії (бездіяльність) пенсійного органу, встановлена у цих рішеннях, мала місце ще до їх постановлення, що, власне, і стало підставою для звернення ОСОБА_5 до суду.

У зв'язку із викладеним, беручи до уваги спрямування адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, колегія суддів дійшла висновку про те, що невиконання відповідачем окремих вимог закону щодо обчислення розміру пенсії ОСОБА_5, не є підставою для позбавлення позивача права на отримання пенсії по втраті годувальника з урахуванням розміру пенсії ОСОБА_5, на який він мав гарантоване Основним Законом право.

Поряд із цим, колегія суддів апеляційного суду наголошує на тому, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_5, позаяк у даній справі вирішується питання розміру пенсії позивача - ОСОБА_4

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання його здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням пенсії ОСОБА_5, обчисленої з урахуванням постанови Фастівського міськрайонного суду від 09 серпня 2011 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2012 року по справі №2а-24719/11.

Варто також зазначити, що заявляючи адміністративний позов, позивачем не було зазначено дату, з якої вона просить здійснити перерахунок пенсії. Зазначена обставина, на думку колегії суддів апеляційного суду, може значно ускладнити виконання судового рішення у даній справі.

За змістом ч. 2 ст. 99 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки пенсія є періодичною виплатою, яка виплачується щомісяця, то про порушення свого права позивач мала дізнатись, не отримуючи пенсію у відповідному розмірі. Враховуючи, що виплата позивачу пенсії у меншому розмірі, без урахування судових рішень у справі №2а-24719/11 є триваючим порушенням з боку органу державної влади, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача вчинити відповідні дії у межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, тобто з 04.02.2016.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав на часткове задоволення позовних вимог необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_4 до Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Фастівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_4 з урахуванням розміру пенсії ОСОБА_5, обчисленої з урахуванням постанови Фастівського міськрайонного суду від 09 серпня 2011 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2012 року по справі №2а-24719/11.

Зобов'язати Фастівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області з 02 лютого 2016 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 з урахуванням розміру пенсії ОСОБА_5, обчисленої з урахуванням постанови Фастівського міськрайонного суду від 09 серпня 2011 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2012 року по справі №2а-24719/11.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Ю.А. Ісаєнко

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Земляна Г.В.