Справа № 815/2581/17
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 р. Справа № 815/2581/17

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

за участю сторін:
ДМСУОСОБА_5 (довіреність)
Представник позивачаОСОБА_6 (адвокат, ордер)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року по справі за позовом громадянки ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_8 ОСОБА_9 Тхі Нам до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення від 06.02.2012 року та зобовязання поновити посвідку на постійне місце проживання, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення від 06.02.2012 року та зобовязання поновити посвідку на постійне місце проживання.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року позов задоволено. Скасувано рішення ГУ МВС України в Одеській області, викладене у формі Висновку щодо перевірки законності документування посвідкою на безстрокове мешкання в Україні громадянки СРВ ОСОБА_9 Тхі Нам від 06.02.2012 р. Зобовязано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити посвідку на постійне місце проживання ОСОБА_9 Тхі Нам, ІНФОРМАЦІЯ_1

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 03 серпня 2017 року по справі № 815/2581/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, позивач зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи було неповно зясовано усі обставини справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що громадянка ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_8 ОСОБА_9 Тхі Нам проживає в Україні з 1989 року з чоловіком, який має посвідку на постійне проживання в Україні та дітьми, які є громадянами України.

Позивач з моменту прибуття в Україну і до 1994 року працювала на Херсонському бавовняному комбінаті.

ОСОБА_9 Тхі Нам отримала дозвіл на імміграцію згідно з п.4 розділу V Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-ІІІ відповідно до якого вважалася такою, що мала дозвіл на імміграцію в Україні. 06.03.1998 року за Угодою між Урядом СРВ та Урядом СРСР про направлення «Про направлення і прийняття вєтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємствах і в організації СРСР» від 02.04.1981 року.

Позивач з 07.05.2003 року документована посвідкою на безстрокове мешкання в Україні серія ОД №4829/03 (а.с.38-39).

25.12.2008 року позивач отримала посвідку на постійне проживання (а.с.15).

01.03.2017 року ОСОБА_9 Тхі Нам подала до ГУДМС України в Одеській області заяву про обмін посвідки на постійне місце проживання серії ОД №6414 виданої ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області від 25.12.2008 року у звязку з досягненням 45-річного віку (а.с.11).

19.04.2017 року відповідач листом повідомив позивача, що згідно з матеріалами справи, рішення про залишення її на постійному проживанні в Україні та документування посвідкою на постійне проживання в Україні скасовано, відповідно до висновку ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області від 06.02.2012 року (а.с.12).

Із змісту даного висновку вбачається, що в результаті додаткової перевірки справи зясувалось, що заява щодо отримання гр. ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_8 ОСОБА_9 Тхі Нам посвідки на безстрокове мешкання в Україні подана з порушенням встановлених законом термінів подачі, а саме в березні 2002 року, коли згідно з розділом V прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», іноземні громадяни вказаної категорії мали звернутись з заявою про видачу їм посвідок на постійне проживання в Україні до 09.02.2002 року. Крім того, довідка Херсонського бавовняного комбінату, яка підтверджує факт працевлаштування гр. ОСОБА_8 ОСОБА_9 Тхі Нам на території України, видана 10.02.2003 року. Враховуючи порушення термінів подачі заяви та інших документів, підтверджуючих наявність у гр. ОСОБА_8 підстав для отримання посвідки на безстрокове мешкання в Україні наданий їй документ вважається недійсним та належить до вилучення для знищення (а.с.13-14).

Не погоджуючись з вказаним висновком ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з тогою, що рішення ГУ МВС України в Одеській області, викладене у формі Висновку щодо перевірки законності документування посвідкою на безстрокове мешкання в Україні громадянки СРВ ОСОБА_9 Тхі Нам від 06.02.2012 р. є протиправним, а тому наявні підстави для задовлення позову. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства № 3929-ХІІ від 04.12.1994 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України про імміграцію.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України „Про імміграцію № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року.

Згідно з ст.2 Закону „Про імміграцію питання імміграції регулюються Конституцією України, Законом України „Про імміграцію та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про імміграцію центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України „Про імміграцію посвідка на постійне проживання це документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачений Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 (далі - Порядок № 251).

Відповідно до п.9 Порядку №251 строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Пунктом 15 Порядку № 251 передбачено, що для обміну посвідки подаються: заява, зразок якої встановлюється МВС; паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після предявлення повертається), та його копія; посвідка, що підлягає обміну; квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

Пунктом 16 Порядку № 251 передбачено, що для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1-4 і 6 пункту 15 цього Порядку.

Відповідно до пункту 2 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 (зі змінами) наказом МВС України затверджено Тимчасовий порядок розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання № 681 від 15.07.2013 (далі -Порядок № 681).

У розділі IV Порядку № 681 визначено порядок розгляду заяв про обмін посвідок на постійне та тимчасове проживання, а саме пунктом п. 4.1 передбачено, що обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Пунктом 4.2 Порядку № 681 встановлено, що разом із заявою про обмін посвідки (додаток 13) іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС за місцем проживання подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після предявлення повертається), та його копія; посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі; квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють зявлятися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

Згідно з п. 4.3 Порядку № 681 у разі обміну посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку документи, зазначені в підпункті 4 пункту 4.2 цього розділу, не подаються. Даний перелік необхідних документів як додаток до заяви є вичерпним.

У висновку від 06.02.2012 року вказано, що дозвіл на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_8 ОСОБА_9 Тхі Нам надано в порушення чинного законодавства у звязку з порушенням термінів подачі заяви.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України „Про імміграцію, відповідно до ст. 1 якого, дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з ст.12 Закону України „Про імміграцію, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 (далі - Порядок № 1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України Про імміграцію.

З аналізу положень Порядку № 1983 випливає, що процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію є досить складною та, серед іншого, має часові обмеження (подання ініціатора скасування дозволу на імміграцію розглядається у місячний строк), передбачає також надсилання запитів для отримання додаткової інформації ініціатору подання, іншим органів виконавчої влади, відповідним юридичним і фізичним особам, а також запрошення для надання пояснень самих іммігрантів, стосовно яких розглядається таке питання.

Втім, відповідач порушив свій обов'язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію.

Крім того, при винесенні оскаржуваного рішення, відповідач також проігнорував обов'язок щодо запрошення для надання пояснень позивача стосовно якої і розглядалося відповідне питання скасування дозволу на імміграцію. Також відповідач не зробив відповідних запитів щодо обставин, з яких у нього виникли необґрунтовані підстави для прийняття оскаржуваного рішення.

В оскаржуваному висновку зазначено, що в матеріалах особової справи позивача зберігається довідка Херсонського бавовняного комбінату №6-8/161 від 10.02.2003 р. про працю з 1989 р. по 1993 р. на цьому підприємстві. Тобто ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області не заперечує законні підстави на імміграцію в Україну гр. ОСОБА_9 Тхі Нам.

Також, у висновку вказано, що довідка Херсонського бавовняного комбінату №6-8/161 від 10.02.2003 р. надана ОСОБА_9 Тхі Нам після документування її посвідкою на постійне місце проживання. Тому на думку ГУ МВС України в Одеській області, на момент подання та отримання посвідки на постійне місце проживання позивач не підпадала під дію Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» та була необґрунтовано документована посвідкою на постійне місце проживання в Україні.

Така позиція відповідача спростовується оскільки, ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області документував позивача 07.05.2003 р. посвідкою на постійне проживання серія ОД №4829/03 та 15.05.2007 р. посвідкою на постійне проживання серія ОД №0833 на підставі перевірки особової справи та не вбачав при цьому відсутність законних підстав.

Протягом всього часу проживання на території України позивач не порушувала чинного законодавства України, в тому числі про правовий статус іноземців, не вчиняла злочинів

Крім того, подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були достовірними, не підробленими та чинними.

Відповідач не надав суду жодних доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст. 12 Закону України „Про імміграцію, а саме: вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Таким чином висновок ГУМВС України в Одеській області про анулювання посвідки на постійне місце проживання ОСОБА_9 Тхі Нам в Україні прийнятий з порушенням норм права, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про проживання ОСОБА_9 Тхі Нам на території України з 1989 року без урахування принципу пропорційності, тобто при прийняті рішення мало місце відсутності досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтереси позивача без врахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено п.23 Постанови КМУ «Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень» №1983.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно зробив висновок про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для зобовязання відповідача поновити посвідку на постійне місце проживання ОСОБА_9 Тхі Нам ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доказів правомірності прийнятого ним рішення викладеного у формі висновку щодо перевірки законності документування посвідкою на безстрокове мешкання в Україні громадянки СРВ ОСОБА_9 Тхі Нам від 06.02.2012 р.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги громадянки ОСОБА_7 Республіки ОСОБА_8 ОСОБА_9 Тхі Нам про скасування рішення від 06.02.2012 року та зобовязання поновити посвідку на постійне місце проживання належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги майже один в один дублюють заперечення на адміністративний позов (а.с. 43), які були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року по справі № 815/2581/17, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі 15 листопада 2017 року.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3