Справа № 826/7028/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/7028/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

08 листопада 2017 року 13:00 справа №826/7028/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “САВ-Дістрибьюшн”

до

Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 червня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7028/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 21 вересня 2017 представник позивача до суду не прибув, попередньо подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач не погоджується висновками акта перевірки та прийнятим на їх підставі податковим повідомленням-рішенням, мотивуючи позовні вимоги наступним: листом ДФС повідомлено, що загальна сума проведених товариством з використанням РРО операцій, які оподатковуються податком на додану вартість за основною ставкою, значно меша, ніж вказано в акті перевірки; порушення Офісом порядку проведення камеральної перевірки (зокрема неможливість встановлення таких порушень під час камеральної перевірки та зазначає про необхідність проведення саме документальної перевірки); безпідставні висновки актів перевірки спростовуються бухгалтерською довідкою ТОВ “САВ-Дістрибьюшн”, даними Z-звітів РРО та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними; складання податкових накладних та/або їх реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних не залежить та не впливає на правильність та повноту відображення даних у податковій звітності з податку на додану вартість; під час перевірки не взято до уваги, що ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на всю суму податку на додану вартість, що підлягала сплаті за наслідком реалізації товарів з використанням РРО, у свою чергу відповідач, визначаючи суму податкового зобов’язання, неправомірно врахував суми операцій, що не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, та суми операцій з повернення коштів споживачам (повернення товарів (послуг).

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав мотиви акта перевірки та зазначив про відповідність дій з проведення камеральної перевірки вимогам Податкового кодексу України.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до підпункту “а” пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об’єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об’єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об’єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов’язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов’язань платник податку зобов’язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” здійснює діяльність з роздрібної торгівлі в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення та подало до Офісу засобами телекомунікаційного зв’язку податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2017 року, у рядках 1.1, 4.1 якої задекларовано суму податкових зобов’язань з податку на додану вартість з операцій на митній території України у розмірі 110 548 370,00 грн. та відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України у розмірі 464 888,00 грн.

За висновками акта перевірки, у податковій накладній, яка складається за підсумками операцій у разі здійснення роздрібної торгівлі товарами з використанням РРО, суми розрахунків за касовими чеками, надрукованими протягом дня, та сумами податку на додану вартість за такими розрахунками зазначаються загальною сумою, що відповідає фактичній сумі виторгу та сумі податку на додану вартість, яка відображена у Z-звіті.

На думку Офісу, як вбачається із таблиці на сторінці 3 акта перевірки, ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” не виписало податкові накладні, складені за щоденним підсумками операцій по типу причини 11, на суму податку на додану вартість 37 317 951,00 грн., що з урахуванням відповіді на заперечення на акт перевірки складає відповідно 35 059 903,00 грн. виходячи із порівняння показників податкових накладних, складених за щоденними підсумками операцій по типу причини 11, та даними фіскальних чеків РРО.

За правилами пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника).

Згідно з пунктом 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року №1307 (далі по тексту - Порядок), податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов’язань постачальника (продавця), крім випадків, передбачених Податковим кодексом України та цим Порядком.

Пункт 8 Порядку передбачає, що при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10 - 15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі “Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини” робиться помітка “X” та зазначається тип причини, у тому числі:

02 - Складена на постачання неплатнику податку;

11 - Складена за щоденними підсумками операцій.

Згідно з пунктом 14 Порядку податкова накладна складається за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) зокрема у разі здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника).

Наведені правові норми вказують, що при здійснені операцій з постачання товарів платник податку на додану вартість зобов’язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних на дату виникнення податкових зобов’язань; у разі ж здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій, податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій по типу причин “11”, якщо податкова накладна не була складена на ці операції.

Згідно з підпунктом “б” пункту 201.11 статті 201 Податкового кодексу України у разі використання платниками для розрахунків із споживачами реєстраторів розрахункових операцій касовий чек повинен містити дані про загальну суму коштів, що підлягає сплаті покупцем з урахуванням податку, та суму цього податку, що сплачується у складі загальної суми.

Порядок обчислення та накопичення реєстраторами розрахункових операцій сум податку встановлює Кабінет Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку обчислення і накопичення реєстраторами розрахункових операцій сум податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1224 (далі по тексту – Порядок №1224), реєстратор розрахункових операцій повинен забезпечувати обчислення сум податку на додану вартість не менш як за чотирма позиціями, у тому числі розмежовуючи ставки оподаткування та операції, звільнені від оподаткування та такі, що не є об’єктом оподаткування.

Пункт 5 Порядку №1224 встановлює, що обчислення сум податку на додану вартість у межах касового чека за підсумками роботи протягом дня або за підсумками роботи за період здійснюється за формулою: сума податку на додану вартість = C х N : (100 + N),

де C - сукупна вартість (з урахуванням податку на додану вартість) товарів (наданих послуг) конкретної позиції відповідно у межах касового чека за підсумками роботи протягом дня або за підсумками роботи за період;

N - ставка податку на додану вартість у відсотках.

Результат розрахунку сум податку на додану вартість округлюється з точністю до 1 копійки та друкується у чеку.

Згідно з пунктом 7 Порядку №1224 реєстратор розрахункових операцій повинен забезпечувати окреме накопичення, внесення та зберігання у фіскальній пам’яті сумарних денних оборотів з реалізації товарів (надання послуг) за кожною із ставок податку на додану вартість та операцією, звільненою від оподаткування чи такою, що не є об'єктом оподаткування.

Пункт 9 вказаного Порядку визначає, що загальна сума податку на додану вартість за підсумками роботи протягом дня дорівнює сумам податку на додану вартість за кожною із ставок, відображених у касових чеках, а за період - за всі робочі дні в межах зазначеного періоду.

Разом з цим постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2002 року №199 затверджено Вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, згідно з пунктом 17 яких передбачено, що чек Z-звіту - фіскальний звітний чек повинен додатково містити такі дані (всі підсумки та суми обчислюються за зміну):

підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (надані послуги) за кожною ставкою ПДВ окремо;

літерні позначення та відповідні ставки ПДВ у відсотках, а також дати їх останнього занесення (якщо таке занесення проводилося у день друкування даного фіскального звітного чека);

суми ПДВ за кожною ставкою;

підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (надані послуги), продаж яких не підлягає обкладенню ПДВ;

загальний підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (надані послуги) з розбивкою за формами оплати;

підсумок розрахункових операцій та суми ПДВ відповідно до абзаців другого, четвертого, п’ятого, шостого цього пункту за сумами коштів, виданих покупцям (споживачам послуг), якщо такий підсумок не дорівнює нулю;

суми готівки за операціями “службового внесення” та “службової видачі”;

кількість касових чеків (квитанцій), виданих за зміну, окремо за реалізованими товарами (наданими послугами) та виданими коштами;

номер, дату і час друкування фіскального звітного чека;

повідомлення про обнулення регістрів денних підсумків оперативної пам’яті та дійсність фіскального звітного чека.

Наявні у справі докази свідчать, що електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків (Z-звітів) РРО позивача: містять підсумок розрахункових операцій за реалізовані товари (послуги) за кожною ставкою податку на додану вартість окремо; розмежовують розрахункові операції, продаж яких не підлягає оподаткуванню податком на додану вартість; містять підсумок розрахункових операцій та суми податку на додану вартість, виданих покупцям при поверненні раніше придбаних товарів.

Як зазначено у позові, та не спростовано відповідачем, згідно з даними Z-звітів РРО у лютому 2017 року позивачем проведено через РРО операції з реалізації товарів (послуг) на загальну суму 585 255 306,22 грн. (з урахуванням податку на додану вартість), з яких:

516 515 543,36 грн. – операції з продажу товарів/послуг, які оподатковуються податком на додану вартість за основною ставкою (з урахуванням податку на додану вартість);

68 739 793,36 грн. – операції з приймання оплати страхових внесків, які не є об’єктом оподаткування.

Крім того, за даними Z-звітів РРО у грудні 2016 року ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” проведено через РРО операції з повернення коштів покупцям на загальну суму 15 327 013,58 грн. (з урахуванням податку на додану вартість), з яких:

13 849 438,29 грн. – операції з повернення товарів/послуг покупцем (видання коштів покупцю), які оподатковуються податком на додану вартість (з урахуванням податку на додану вартість);

1 477 575,29 грн. – операції з повернення товарів/послуг покупцем (видання коштів покупцю), які не є об’єктом оподаткування.

Як випливає із приписів пункту 192.2 статті 192 Податкового кодексу України, податкові зобов’язання продавця підлягають зменшенню на суму коштів та податку на додану вартість, виданих покупцям при поверненні товарів (операції з повернення коштів).

Таким чином, загальна вартість операцій з продажу товарів/послуг, які оподатковуються податком на додану вартість, проведених позивачем через РРО у лютому 2017 року, підлягає зменшенню на суму, видану покупцям при поверненні товарів, і складає 502 666 15,07 грн. (516 515 543,36 грн. – 13 849 438,29 грн.).

Відповідно до даних РРО показник “С” формули пункту 5 Порядку №1224 за лютий 2017 року складає 502 666 107,07 грн., а показник “N” – 20%, відповідно, сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті позивачем з операцій, зареєстрованих через РРО у лютому 2017 року, складає: 83 777 684,18 грн. = 502 666 107,07 грн. х 20% : (100 + 20%).

Зазначені арифметичні розрахунки вказують, що сума податкових зобов’язань з податку на додану вартість операцій з реалізації товарів/послуг, що проведені позивачем з використанням РРО, менша за суму податку на додану вартість, вказану в акті перевірки на 15 331 656,82 грн. (99 109 341,00 грн. – 83 777 684,18 грн.), що свідчить про невідповідність змісту акта перевірки обставинам справи та зібраним доказам.

Як зазначає позивач, та не спростовано відповідачем, за наслідком проведення операцій з реалізації товарів через РРО, ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” складено податкові накладні на суму всіх операцій, що оподатковуються за основною ставкою податку на додану вартість та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому суд звертає увагу, що пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України та пункт 14 Порядку не встановлюють обов’язку платника податку на додану вартість складати податкову накладну на всю суму податку на додану вартість, що вказана у щоденному фіскальному звіті, та передбачають можливість складання податкової накладної на окрему чи кожну з операцій, проведених через РРО; платник податку на додану вартість має диспозитивне право скласти зведену податкову накладну по типу причини “11” за наслідками продажу товару за готівку кінцевому споживачу; у свою чергу зведена податкова накладна по типу причини “11” складається платником податку на додану вартість за підсумком розрахункових операцій лише у випадку, якщо окрема податкова накладна на ці операції не складалася.

Проте, відповідачем не доведено, що ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” за перевірений період не склало податкові накладні на суму операцій з постачання товарів, що оподатковуються за основною ставкою податку на додану вартість на дату виникнення податкових зобов’язань, та не доведено обов’язку складання позивачем податкових накладних по типу причини “11” на всю суму реалізованих через РРО товарів/послуг, що оподатковуються податком на додану вартість, а також не доведено що окремі податкові накладні не була складені на такі операції.

У свою чергу позивач вказує, що у звітному періоді з використанням РРО здійснював операції з реалізації товарів/послуг кінцевим споживачам, на підставі публічного (усного) договору купівлі-продажу та на підставі письмових договорів купівлі-продажу.

Наявні у справі докази підтверджують, що за результатом проведення операцій з продажу товарів/послуг з використанням РРО у лютому 2017 року позивачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 83 777 686,82 грн., а саме :

- податкових накладних із зазначенням ІПН платника на суму податку на додану вартість 96 828,26 грн.;

- податкових накладних по типу причини “02” на суму податку на додану вартість 21 920 929,34 грн.;

- податкових накладних по типу причини “11” на суму податку на додану вартість 61 759 929,22 грн.

Разом з тим, в акті перевірки не вказано про проведення ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” з використанням РРО у лютому 2017 року операцій, які не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, та операцій з повернення товарів/послуг (видачі коштів покупцям).

Всі проведені з використанням РРО розрахункові операції відображені позивачем у показниках податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року, зокрема: операції, що оподатковуються за основною ставкою, відображені у складі показників рядка 1.1 декларації та додатку 5 до неї; операції, що не є об’єктом оподаткування, відображені у складі показників рядка 5 декларації та додатку 6 до неї.

Правильність згаданих показників підтверджується даними бухгалтерського та податкового обліку ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” і не заперечується в акті перевірки; суд зауважує, що відповідачем не встановлено порушень під час заповнення податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року або заниження її показників.

Таким чином, висновки акта перевірки про не складання податкових накладних на всю суму реалізованих товарів/послуг, що оподатковуються податком на додану вартість, через РРО, спростовуються податковою звітністю ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” за лютий 2017 року та зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду належним чином засвідчені копії Z-звітів РРО за лютий 2017 року, фіскальних чеків, договорів купівлі-продажу, податкових накладних та квитанцій про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених за результатами здійснення розрахункових операцій через РРО; бухгалтерські довідки про обсяг розрахункових операцій, вчинених з використанням РРО, картки рахунків, журнали-ордери та відомості по рахунку.

Однак, відповідач фактично визначив ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість на не підтверджену документально суму виторгу за операціями з реалізації усіх груп товарів та послуг, проведених з використанням РРО у лютому 2017 року, яка включає в себе як суму операцій, які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість, так і суму операцій, що не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, і суму операцій з повернення коштів споживачам (повернення товарів (послуг).

Крім того, визначена в акті перевірки загальна сума операцій з продажу товарів, проведених позивачем з використанням РРО у лютому 2017 року та сума операцій, які є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, не узгоджується із інформацією про загальну суму виторгів (з урахуванням податку на додану вартість) за операціями з реалізації всіх груп товарів та послуг, проведених позивачем з використанням РРО у лютому 2017 року, у тому числі у розрізі сум надходжень за операціями з реалізації всіх груп товарів та послуг, що оподатковуються за основною ставкою податку на додану вартість, що не є об’єктом оподаткування та за операціями з повернення товарів і послуг, повідомленою у листі Державної фіскальної служби України від 03 травня 2017 року №9449/6/99-99-14-05-01-15, копія якого мітиться у справі.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, для повноти визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість по декларації за звітний період лютий 2017 року Офіс мав би порівняти задекларовані показники податкової декларації позивача за лютий 2017 року із даними бухгалтерського та податкового обліку.

Проте, відповідач під час проведення перевірки порівняв задекларовані показники податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року із даними РРО та даними одного типу складених податкових накладних (по типу причини “11”), що не відповідає приписам пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, висновки акта перевірки, з урахуванням відповіді на заперечення до акта перевірки, про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України та заниження податкового зобов’язання з податку на додану вартість за лютий 2017 року на суму 35 059 903,00 грн. нормативно та документально не підтверджуються.

Крім того, на думку суду, при проведенні камеральної перевірки Офісом не дотримано положень підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 та статті 76 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов’язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Пункт 76.1 статті 76 Податкового кодексу України передбачає, що камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Таким чином, камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, якою охоплюються лише ті показники податкової звітності, які мають значення для правильності обчислення платником об’єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Під час проведення камеральної перевірки контролюючий орган не перевіряє первинні та бухгалтерські документи платника податків, які є підставою для відображення даних в податковій звітності, а тому не може перевірити або встановити факт заниження суми податкового зобов’язання у податковій декларації, якщо таке заниження не пов’язане з допущенням арифметичних та/або методологічних помилок.

При проведенні камеральної перевірки контролюючий орган може лише порівняти (співставити) показники податкової звітності з інформацією, наявною в базах даних, та, у разі виявлення розбіжностей, не пов’язаних із допущенням арифметичних та/або методологічних помилок чи іншими порушеннями у межах камеральної перевірки (наприклад, порушення строків подання податкової звітності, сплати податкових зобов’язань), має право ініціювати проведення документальної позапланової перевірки.

Зокрема норми пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачають, що виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Однак, як видно зі змісту акта перевірки, відповідач під проведення камеральної перевірки ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” не перевіряв дані податкової звітності позивача з податку на додану вартість за лютий 2017 року, зокрема, в акті перевірки не вказано про порушення порядку заповнення декларації або додатків до неї, про неправильність застосування ставок податку і пільг, не зазначено порушень при перевірці правильності відображення показників декларації тощо.

Як встановлено вище, підставою для висновку про заниження позивачем податку на додану вартість за лютий 2017 року є виявлення, на думку відповідача, розбіжностей між даними Z-звітів про загальний обсяг проведених з використанням РРО операцій з продажу товарів/послуг та загальною сумою податку на додану вартість одного із видів складених податкових накладних, а саме з вказівкою типу причини “11”.

Інших мотивів порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України та заниження податкового зобов’язання з податку на додану вартість в акті перевірки не наведено.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що під час проведення камеральної перевірки відповідач фактично досліджував не дані податкової звітності ТОВ “САВ-Дістрибьюшн”, а вибіркові дані Єдиного реєстру податкових накладних та Z-звітів РРО за звітний період, що не відповідає сутності та правовій природі камеральної перевірки та не узгоджується із нормами статей 75 та 76 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, зафіксовані в акті перевірки порушення могли бути виявлені Офісом лише під час проведення документальної перевірки ТОВ “САВ-Дістрибьюшн”.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Офісом не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються вимоги про визнання протиправними дій по складанню акта перевірки, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “САВ-Дістрибьюшн” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “САВ-Дістрибьюшн” задовольнити повністю.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “САВ-Дістрибьюшн” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 769 869,92 грн. (сімсот шістдесят дев’ять тисяч вісімсот шістдесят дев’ять гривень дев’яносто дві копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко