Справа № 330/2178/17(2-а/330/25/2017)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2017 рокусправа № 330/2178/17(2-а/330/25/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

за участю представників:

позивача: - Орешко О.А. дов від 15.03.2017

- Єлісеєв Д.С. дов від 21.03.2017

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Якимівського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області

на постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2017 року

у справі № 330/2178/17(2-а/330/25/2017)

за позовом Якиміського районного сектору управління Державної міграційної служби

до громадянина Узбекистану ОСОБА_4

про продовження строку затримання в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців,-

ВСТАНОВИВ:

Якимівський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області звернувся до суду з позовом до громадянина Узбекистану ОСОБА_4, в якому просив продовжити термін тримання громадянина Узбекистану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на три місяці (до 19.01.2018) у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають та території України, для вирішення питання щодо придбання авіаквитків та подальшого виконання постанови Якимівського районного суду про примусове видворення.

Постановою Якимівського районного суду Запорізької області від 13.10.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду мотивована відсутністю підстав для продовження строку тримання відповідача в пункті тимчасового перебування, оскільки ст. 183-7 КАС України має вичерпний перелік умов за яких не можливо забезпечити примусове видворення особи.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі; зазначають, що оскаржуване рішення суду спричиняє перешкоди у примусовому видворенні відповідача за межі України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, зокрема, судовими рішеннями в адміністративних справах між тими ж сторонами, громадянин Узбекистану ОСОБА_4 прибув на територію України у 1996 році по паспорту колишньої СРСР зразка 1974 року разом із родиною з Куйічирчикського району Ташкентської області в с.Полянівку Мелітопольського району, де проживали до листопада 1997 року.

З 1997 року переїхали на постійне проживання в Якимівський район.

20.11.2001 у відношенні ОСОБА_4 прийнято рішення начальником ВПР та МР Якимівського РВ УМВС України в Запорізькій області про примусове видворення за межі України із забороною в'їзду в Україну строком на 5 років. Вказане рішення ОСОБА_5 не виконано. В 2003 році ОСОБА_4 документований національним паспортом громадянина Узбекистану серії НОМЕР_1, виданим Куйічирчикським РВВС Ташкентської області від 04.12.2003, терміном дії до 24.10.2014, проте за межі України ОСОБА_4 не виїжджав, оскільки паспорт було оформлено по місцю його постійної реєстрації в Узбекистані без присутності заявника та передано батьками на Україну. 18.01.2009 відділом ГІРФО УМВС України в Запорізькій області у відношенні громадянина Узбекистану ОСОБА_4 знову прийнято рішення про видворення за межі України із забороною в'їзду з 18.01.2009 по 19.07.2009, проте і того разу ОСОБА_4 не виконав своє зобов'язання у визначений рішенням строк через брак коштів. Громадянину Узбекистану ОСОБА_4 було роз'яснено, що протягом вересня 2016 року йому необхідно звернутися до Посольства Республіка Узбекистан в м. Києві з клопотанням про отримання документа на повернення в країну походження, оскільки термін дії його національного паспорта закінчився 24.10.2014.

08.09.2016 Якимівським РВ УМВС України в Запорізькій області прийнято рішення № 11 про примусове повернення із України громадянина Узбекистан ОСОБА_4.

Вказана особа зобов'язувалась добровільно виконати рішення про примусове повернення та покинути територію України в строк до 07.10.2016.

Обов'язок щодо виїзду за межі України відповідач добровільно не виконав.

19.10.2016 Якимівським районним судом Запорізької області прийнято постанову у справі №330/1974/16-а про видворення за межі України до країни походження Республіки Узбекистан громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина Узбекистану НОМЕР_1, виданий Куйічирчикським РВВС Ташкентської області 04.12.2003 терміном дії до 24.10.2014.

Цим же судовим рішенням затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на термін до шести місяців у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для підготовки відповідних матеріалів про примусове видворення.

Постанову суду допущено до негайного виконання.

26.10.2016 ОСОБА_4 поміщено у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

На забезпечення виконання вказаного судового рішення про видворення відповідача за межі України 16.11.2016 позивачем направлено запит до Консульського відділу Посольства Республіки Узбекистан в Україні у відношенні ОСОБА_4 щодо документування сертифікатом для повернення в Республіку Узбекистан.

В телефонному режимі Консул Посольства Республіки Узбекистан надав згоду на отримання безкоштовного документу на відповідача, як тільки в цьому буде потреба та вирішено питання з придбанням авіаквитків на літак до Узбекистану.

20.02.2017 управлінням ДМС України в Запорізькій області направлено запит на ім'я директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України ОСОБА_7 щодо надання фінансової допомоги для придбання авіаквитків до Республіки Узбекистан на іноземців.

Враховуючи відсутність відповіді на вказаний запит, управління ДМС України в Запорізькій області звернулось до суду з адміністративним позовом про продовження строку тримання відповідача.

Постановою Якимівського районного суду Запорізької області від 23.03.2017 у справі №330/1974/16-а продовжено термін тримання громадянина Узбекистану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до дванадцяти місяців (до 19.10.2017) у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

22.09.2017 на ім'я громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_4 Посольством Республіки Узбекистан в м. Києві оформлено документ для повернення в країну походження - Узбекистан, серії 307555, строком до 22.10.2017.

27.07.2017 управлінням ДМС України в Запорізькій області направлено запит на ім'я директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України ОСОБА_7 щодо надання фінансової допомоги для придбання авіаквитків до Республіки Узбекистан на іноземців.

Оскільки процедура придбання авіаквитків не завершена, позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач документований сертифікатом для повернення в країну походження, але у зв'язку з відсутністю коштів для відшкодування витрат, пов'язаних із видворенням за межі України громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_4, виконати постанову Якимівського районного суду Запорізької області про примусове видворення за межі України негайно не можливо.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.30 цього ж Закону, Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Рішення суду про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, а стосовно іноземців та осіб без громадянства, затриманих ним у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України, - органом охорони державного кордону. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове видворення здійснюється органом, за чиїм позовом суд прийняв рішення про примусове видворення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства (ч. 5 ст.30 Закону № 3773-VI).

За правилами ч.ч.3 та 4 ст.30 Закону № 3773-VI Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до п.1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Примусове видворення з України іноземців здійснюється на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова виноситься судом за позовом територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ, крім випадків затримання іноземців за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Пунктом 2.2 цієї Інструкції встановлено, що іноземці перебувають у ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання рішення адміністративного суду про примусове видворення, але не більше ніж дванадцять місяців.

Згідно п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1110 від 17.07.2003, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:

стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством;

затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до п.5 цього Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення чи для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Статтею 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183-7 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень:

1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації;

2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу;

3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Отже вказаною нормою ч.2 ст.183-7 КАС України встановлені заходи для забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення, зокрема, затримання іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

І в даному випадку задовольняючи позов про видворення за межі України до країни походження Республіки Узбекистан громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4, Якимівський районний суд Запорізької області постановою від 19.10.2016 у справі №330/1974/16-а одночасно прийняв рішення затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на термін до шести місяців у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, для підготовки відповідних матеріалів про примусове видворення.

Відповідно до ч. 7 ст. 183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначений перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

При цьому судом встановлено, що відповідач не відмовлявся співпрацювати під час процедури його ідентифікації і дослідженими копіями документів, доданими до позовної заяви, підтверджується його особа.

Отже, з огляду на те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають не можливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, висновки суду першої інстанції щодо відсутності умов для задоволення позовних вимог є правильними.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що неможливість придбання квитків не може бути підставою для продовження строку затримання громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_4.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001) Європейський суд з прав людини вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина, то таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Крім того, ч. 18 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції. Передбачені ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Якимівського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2017 року у справі № 330/2178/17(2-а/330/25/2017) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко