Справа № 826/2617/17
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2617/17 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В
Суддя-доповідач: Бабенко К.А
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Кузьменка В.В., Степанюка А.Г., секретаря Антоненко К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2017 року за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «ОМЕГА-АГРО» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «В4» та «Р», -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, Постанову суду першої інстанції - скасувати, ухвалити нову Постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з наступних підстав.

Відповідачем проведено позапланову документальну виїзну перевірку Позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства і правильності нарахування та сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) по взаємовідносинам з ТОВ «Арсенал компані» (код за ), ТОВ «Сімузар» (код за ) за період з 01.01.2015 року по 30.09.2016 року, про що складено відповідний Акт від 24 листопада 2016 року №196/26-15-14-07-02-10/39019527, копія якого наявна в матеріалах справи (Т.1, а.с.35-59).

Перевіркою встановлено порушення Позивачем п. 44.1. ст. 44., п.п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198. Податкового кодексу України, що призвело до заниження на 1085601,00 грн. податку на додану вартість, у тому числі на 440053,00 грн. за травень 2016 року, на 545548,00 грн. за червень 2016 року, та завищення на 174167,00 грн. від'ємного значення за серпень 2016 року.

Позивачем подано Заперечення на висновки Акта, за результатами розгляду яких Листом Відповідача «Про розгляд заперечень» від 07.12.2016 року №25804/10/26-15-14-07-02 (Т.1, а.с. 67-71), висновки Акта залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі зазначених порушень, Відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення форми «В4» та «Р» від 12 грудня 2016 року №№, , якими встановлено завищення Позивачем на 174167,00 грн. суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, та збільшено йому на 1357001,25 грн. суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), у тому числі на 1085601,00 грн. за податковими зобов'язаннями та на 271400,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження, за результатами якого Рішенням Державної фіскальної служби України «Про результати розгляду скарги» від 07.02.2017 року №2240/6/99-99-11-01-01-25 (Т.1, а.с. 83-85), податкові повідомлення-рішення Відповідача від 12 грудня 2016 року №№, залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Між ТОВ «Арсенал Компані», як Постачальником, та Позивачем, як Покупцем, укладено Договір поставки №08/08-1 від 08.08.2016 року (Т.1, а.с.87-89), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити Товар с/г призначення згідно додатків до цього Договору у строки та на умовах, передбачених у даному Договорі та Додатках до нього.

Крім того, між ТОВ «Сімузар», як Постачальником, та Позивачем, як Покупцем, укладено Договір поставки № 17/05-1 від 17.05.2016 року (Т.1, а.с.122-124), згідно з п. 1.1. якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити Товар с/г призначення згідно додатків до цього Договору у строки та на умовах, передбачених у даному Договорі та Додатках до нього.

Позивачем на підтвердження факту реального здійснення господарських операцій з його контрагентами, надано копії первинних документів, зокрема Специфікацій до Договорів поставок, Видаткових накладних, Податкових накладних; Товарно-транспортних накладних, Реєстрів накладних; Оборотно-сальдових відомостей, Податкових декларацій.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно зі ст. 1, частиною першою ст. 3 та частинами першою, другою ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; не відносяться до податкового кредиту, зокрема, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Тобто, обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Як зазначено в Листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарських операцій, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість має бути підтверджено рух активів у процесі здійснення господарських операцій, при цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарських операцій: договори, акти виконаних робіт тощо; фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарських операцій, як-от: наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності; встановлено зв'язок між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9, зокрема при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Договори поставок, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, підписано директорами ТОВ «Арсенал Компані», ТОВ «Сімузар» ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідно.

Проте, Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.12.2016 року у справі №369/10007/16-к за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною п'ятою ст. 27, частиною першою ст. 205 Кримінального кодексу України, затверджено Угоду від 31.10.2016 року між підозрюваною ОСОБА_5 та прокурором Київської місцевої прокуратури № 10; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною п'ятою ст. 27, частиною першою ст. 205 КК України, та призначено їй узгоджене сторонами покарання у виді 500 (п'ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п'ятсот) грн. в дохід держави. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначений Вирок суду набрав законної сили 14.01.2017 року.

Як зазначено у Вироку суду, жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Арсенал Компані» ОСОБА_5 не мала, підприємство зареєструвала на своє ім'я на прохання невстановленої особи без мети здійснення господарської діяльності. Реєстраційних документів ТОВ «Арсенал Компані» не складала, лише підписувала їх та передавала невстановленим особам. Жодних документів податкової та бухгалтерської звітності ТОВ «Арсенал Компані» ОСОБА_5 не складала та не підписувала. До органів Державної фіскальної служби ОСОБА_5 податкову звітність не подавала та нікого на це не уповноважувала. Жодних службових осіб ТОВ «Арсенал Компані» ОСОБА_5 не призначала. Жодні дії з поточними рахунками ТОВ «Арсенал Компані» в банківських установах ПАТ «СБЕРБАНК», АТ «Райффайзен Банк Аваль» або інших, ОСОБА_5 не вчиняла. Ключами до систем дистанційного обслуговування рахунків «Клієнт-банк» вона не володіла. Печаткою ТОВ «Арсенал Компані» ОСОБА_5 ніколи не володіла, її місцезнаходження їй не відомо, у зв'язку з чим дії ОСОБА_5 кваліфіковано за частиною п'ятою ст. 27, частиною першою ст. 205 Кримінального кодексу України як співучасть у формі пособництва, а саме: надання засобів та усунення перешкод, сприяння у вчиненні фіктивного підприємства, тобто у придбанні суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.

Відповідно до частини четвертої ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

У зв'язку з зазначеним, колегія суддів дійшла висновку, що Вироком підтверджено «безтоварність» здійснення Позивачем з його контрагентом господарських операцій.

Згідно з частиною першою ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з Постанови Верховного суду України від 5 березня 2012 року у справі №21-421а11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта» до Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень, податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

А як вбачається з Протоколу допиту свідка, копія якого наявна в матеріалах справи (Т.2, а.с. 132-134), ОСОБА_6 до фінансово-господарської діяльності, зокрема ТОВ «Сімузар» будь-якого відношення не має, жодних фінансово-господарських документів, товарно-транспортних накладних не підписував, фінансово-господарських операцій не проводив, товар не поставляв та не отримував, грошовими коштами не володів, податкових накладних не підписував.

Крім того, Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2017 року у справі №761/26927/17 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною п'ятою ст. 27, частиною першою ст. 205 Кримінального кодексу України, затверджено Угоду про визнання винуватості, укладену 25 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000073 від 25.07.2017 року; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п'ятою ст. 27, частиною першою ст. 205 Кримінального кодексу України, та призначено йому за цією статтею покарання у виді штрафу в сумі 515 (п'ятсот п'ятнадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8755 (вісім тисяч сімсот п'ятдесят п'ять) грн. 00 коп.

Як вбачається із зазначеного Вироку суду, використовуючи ТОВ «Сімузар» (код 39601662), невстановлені досудовим розслідуванням особи виписували та реєстрували податкові накладні, з метою подальшого відображення в податковій звітності удаваних операцій з купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до частин першої, другої ст. 532 Кримінального процесуального кодексу України, вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10 жовтня 2017 року у цій же справі, директору ТОВ «НВФ «ОМЕГА-АГРО» ОСОБА_8 його апеляційну скаргу на Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року з усіма доданими до неї матеріалами повернуто, у зв'язку з чим зазначений Вирок суду набрав законної сили 10 жовтня 2017 року.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені Позивачем податкові повідомлення-рішення Відповідача є правомірними, у зв'язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, тому, Постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2017 року скасовується та ухвалюється нова Постанова, якою у задоволенні адміністративного позову відмовляється повністю.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити, Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2017 року скасувати, ухвалити нову Постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Постанову складено в повному обсязі 16.11.2017 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Кузьменко В.В.

Степанюк А.Г.