Справа № 820/3969/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 р. № 820/3969/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мурадли А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Фермерського господарства ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Кормілець Миколи Петровича, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Мосьпанівське", ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Фермерське господарство ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Кормілець Миколи Петровича, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Мосьпанівське", ОСОБА_3, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса Кормілець Миколи Петровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 17219474 від 29.10.2016р. та індексний номер 17220157 від 29.10.2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення є такими, що підлягають скасуванню, оскільки останніми було незаконно зареєстроване право оренди земельних ділянок за ПАТ "Мосьпанівське" всупереч наявності чинних договорів оренди, укладених між власниками земельних ділянок та Фермерським господарством ОСОБА_1, які належним чином зареєстровані. За вказаних обставин позивач зазначав, що спірними рішеннями порушуються його права як належного орендаря землі.

У судове засідання представники сторін та треті особи не прибули, належним чином повідомлялись про дату час та місце розгляду справи.

Представник позивача надав заяву, в якій просив суд розглядати справу у порядку письмового провадження.

Відповідачем через канцелярію суду подано письмові пояснення відносно того, що при реєстрації іншого речового права - права оренди за ПАТ "Мосьпанівське" ним не було вставлено підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, у свою чергу, на час винесення оскаржуваних рішень договори оренди землі за якими орендарем виступало Фермерське господарство ОСОБА_1 вже сплинули у часі.

Третьою особою - ОСОБА_3 надано через канцелярію суду пояснення, в яких він зазначає, що проти позовних вимог не заперечує.

Суд, відповідно до ч.6 ст. 128 КАС України, вважає можливим розглянути дану справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 41 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Між Фермерським господарством ОСОБА_1 (орендар) та громадянами (орендодавцями) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 03.01.2005 р. було укладено договори оренди землі.

Згідно п.5 зазначених договорів визначено, що строк їх дії 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Пунктом 32 Договорів сторони погодили, що Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди, що був укладений між позивачем та ОСОБА_4 було 29.09.2008 року було зареєстровано Зміївському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 29.09.2008 №94. Предметом даного договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, що належала на праві приватної власності ОСОБА_4.

Договір оренди, що був укладений між позивачем та ОСОБА_5 08.11.2007 року було зареєстровано у Зміївському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 08.11.2007р. №28. Предметом даного договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером НОМЕР_2, що належала на праві приватної власності ОСОБА_5.

Після смерті зазначених орендодавців, вказані земельні ділянки було прийнято у спадщину ОСОБА_3 та відповідне право власності за останнім було зареєстроване у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що задля запобігання майбутнім спробам проведення подвійної реєстрації права користування земельними ділянками, які були предметом договорів, позивач звернувся до Державного реєстратора Зміївської районної державної адміністрації із заявою про державну реєстрацію інших речових прав - прав оренди земельних ділянок, які виникли на підставі зазначених вище Договорів.

Відповідними рішеннями 26.07.2017 року № 31614274 та № 31614275 державним реєстратором Зміївської районної державної адміністрації у проведенні державної реєстрації прав йому було відмовлено у зв'язку з тим, що права оренди на зазначені вище земельні ділянки приватним нотаріусом Кормілець Миколою Петровичем зареєстровано за ПАТ "Мосьпанівське".

Так, з матеріалів справи - витягів з ДЗК встановлено, що рішенням № 17219474 від 29.10.2016р. було зареєстроване інше речове право - право оренди за ПАТ "Мосьпанівське" на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, рішенням № 17220157 від 29.10.2016р. - на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2.

Разом з тим, після набуття права власності на землю ОСОБА_3, останнім з позивачем 15.08.2017 року було укладено додаткові угоди, яким викладено преамбулу договорів та п.6 договорів відносно орендної плати, у новій редакції, п. 19,20,32 договорів доповнено в частині чіткішого визначення взаємовідносин між сторонами договорів відносно розпорядження землею, а також, продовжено строк дії договорів на 10 років.

Позивач вказував на те, що право оренди на зазначені земельні ділянки виникло у Фермерського господарства ОСОБА_1 на підставі договорів оренди, укладених 03.01.2005 р. з фізичними особами - власниками земельних ділянок, договори оренди не розірвані та не скасовані, чинні на теперішній час та зареєстровані у відповідності до законодавства, яке діяло на момент їх реєстрації, у зв'язку з чим позивач прийшов до висновку, що відповідач здійснив повторну державну реєстрацію права оренди, оскільки таке вже було зареєстровано за Фермерським господарством ОСОБА_1.

У свою чергу, відповідач у своїх письмових поясненнях вказував, що 29.10.2016 року ним були прийняті документи на реєстрацію іншого речового права - права оренди зазначених земельних ділянок за ПАТ «Мосьпанівське», розглянувши які були прийняті відповідні рішення, які містять інші реквізити ніж ті, про які вказував позивач, а саме: від 02.11.2016 р. за №32165079, №32165420, а не від 29.10.2016 р. № 17219474, №17220157. Крім того, відповідач зазначав, що оскільки з поданих документів вбачалось наявність вже зареєстрованих земельних ділянок за громадянином ОСОБА_3 з відповідними кадастровими номерами, вимагати відповідні витяги з ДЗК він не мав права, а тому, вирішив відповідні заяви позитивно. Також, відповідач вказував, що діяв в межах законодавства, оскільки відповідальність за достовірність даних, що містяться у документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, у відповідності до ст. 22 Закону України "Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" та відмічав, що на час реєстрації договорів оренди земельних ділянок між ОСОБА_3 та ПАТ «Мосьпанівське» юридичну силу мала Постанова Верховного суду України від 19.02.2014, згідно якої, строк дії договорів оренди обчислювався з моменту укладання договору оренди земельної ділянки. Відтак, оскільки договори оренди землі між фермерським господарством ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладалися 03 січня 2005 року строком на 10 (десять) років, то відповідно і обидва договори оренди припинилися ще в 2015 році.

Вирішуючи вказаний спір суд зазначає, що правовідносини, з приводу яких подано позов, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у сукупності з положеннями Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч.5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п'ятим цієї частини (абз.4 ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

В силу положень ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в частині, що застосовується до спірних правовідносин, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції, чинній на час підписання договорів оренди), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно ст. 210 Цивільного кодексу України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону;3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно п.1 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Також, вказана норма кореспондує з п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), згідно якого, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Піддаючи детальному аналізу встановлені судом обставини у поєднанні з відповідними положеннями законодавства, суд зазначає, що, відповідач під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний був перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

У свою чергу, відповідач у своїх письмових поясненнях вказував, що відповідні витяги з ДЗК, з яких можливо було б встановити інформацію щодо наявності чи відсутності права користування земельними ділянками на момент прийняття спірних рішень ним не витребувались з огляду на положення п.55 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Проте, суд зазначає, що вказаний пункт взагалі не відноситься до спірних правовідносин, оскільки зазначеною нормою врегульовані особливості державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу або об'єднання майна.

Зазначене свідчить на користь того, що відповідачем було порушено приписи п.1 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Суд зазначає, що договори оренди, станом на час прийняття спірних рішень не втратили свою чинність, доказів протилежного суду не надано.

Крім того, оскільки строк дії договорів складав 10 років, за таких підстав, враховуючи, що договір оренди, укладений між позивачем та ОСОБА_4 було зареєстровано у Зміївському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 29.09.2008 №94, а договір, що був укладений між позивачем та ОСОБА_5 - 08.11.2007р. №28, беручи до уваги положення ст. 18 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції, чинній на час підписання договорів оренди) та прикінцеві положення вказаних договорів, за якими, останні набирають чинності після підписання сторонами та їх державної реєстрації, суд приходить до висновку, що на час прийняття спірних рішень індексний номер 17219474 від 29.10.2016р. та індексний номер 17220157 від 29.10.2016р. вказані договори не вичерпали себе у часі.

Отже, у позивача було наявне встановлене законом право оренди земельних ділянок, що зареєстровано, проте, усупереч наявному, спірними рішеннями було здійснено реєстрацію права оренди землі за ПАТ "Мосьпанівське", що спричинило одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одні й ті ж земельні ділянки, що суперечить приписам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 30.03.2016 року по справі №814-3015-14.

За таких обставин, у спірних правовідносинах відповідач повинен був відмовити у проведенні державної реєстрації права оренди ПАТ "Мосьпанівське" на підставі п.5 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Посилання відповідача, що право оренди ПАТ "Мосьпанівське" зареєстровано рішеннями які містять інші реквізити ніж ті, про які вказував позивач, нічим не підтверджуються, водночас саме на відповідача, як суб'єкта владних повноважень в рамках даного спору, в силу ч.2 ст. 71 КАС України покладено обов'язок з доказування правомірності своїх дій та рішень.

Посилання відповідача що він діяв в межах законодавства, оскільки на час реєстрації договорів оренди земельних ділянок - 29.10.2016 р. між ОСОБА_3 та ПАТ «Мосьпанівське» юридичну силу мала Постанова Верховного суду України від 19.02.2014, не спростовують того факту, що останнім було вчинено порушення приписів п.1 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки фактично не встановлено наявність суперечності між заявленими правами ПАТ «Мосьпанівське» та вже зареєстрованими правами Фермерського господарства ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 160-163, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фермерського господарства ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Кормілець Миколи Петровича, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Мосьпанівське", ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Скасувати рішення Приватного нотаріуса Кормілець Миколи Петровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 17219474 від 29.10.2016р. та індексний номер 17220157 від 29.10.2016р.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Заічко О.В.