Справа № 803/332/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року № 876/3527/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, яким просив скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 09.11.2015 року № .

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що позивач надав належні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», якими підтверджено правомірність віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат сум, понесених ним в 2012 році, витрати на відрядження працівників за кордон по документах іноземного походження та вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що були реалізовані за межами митної території України. В свою чергу, відповідач не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та/або суперечливі, чи ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом, а тому зазначені документи є підставою для бухгалтерського обліку. Таким чином, з огляду на реальний характер операцій та можливість ідентифікувати вказані операції за первинними документами, не відображення в актах прийомки-здачі послуг певних реквізитів, на думку суду, не може бути підставою для позбавлення позивача як платника податків права на формування відповідно доходу та витрат за вказаними операціями.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач завищив витрати в декларації з податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік на суму 1203499,14 грн., включивши до їх складу витрати, які не підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а саме витрати на відрядження по документах іноземного походження. Зокрема, ФОП ОСОБА_1 не надав документів, що підтверджують понесені працівниками витрати під час здійснення перевезення вантажів до звітів використання коштів, виданих на відрядження або під звіт найманим працівникам. Також позивач включив до витрат вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що були реалізовані чи використані в господарській діяльності, однак не надав впорядкованого аутентичного перекладу всіх документів та оригінальних документів, складених іноземною мовою. Крім того, згідно із записами в Книзі обліку доходів і витрат за 2012 рік ФОП ОСОБА_1 отримав доходи від реалізації нафтопродуктів за межами митної території України, а також включив до складу витрат суми, сплачені за придбання цих товарів, однак, надавши первинні документи щодо цих господарських операцій, під час перевірки було встановлено невідповідність документів по взаємовідносинах з фірмою «Тімекс С А» вимогам законодавства, а саме відсутні всі необхідні реквізити, тому такі документи не можуть бути взяті до уваги як такі, що підтверджують відповідні витрати.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, в період з 24.09.2015 року до 07.10.2015року працівники Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області провели документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 року до 31.10.2014року, за результатами якої був складений акт від 15.10.2015 року № 207/17-.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2012 рік на 85789,20 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Ковельська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області прийняла податкове повідомлення-рішення від 09.11.2015 року № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на 107236,50 грн., в тому числі 85789,20 грн. за основним платежем і 21447,30 за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача, виходячи з наступного.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із пп. 163.1.1 п.163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Пунктом 177.2. статті 177 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пп. пп. 177.1, 177.2 ст. 177 цього Кодексу доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 цього Кодексу встановлено, що до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

А згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Також відповідно до п. п. 44.1, 44.2 ст. 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Вимоги щодо підтвердження податкової, фінансової та бухгалтерської звітності належним чином оформленими первинними документами встановлені також Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання валових витрат пов'язане з призначенням придбаних товарів (робіт, послуг) для використання у господарській діяльності. Також необхідною умовою для віднесення сплачених постачальникам коштів є факт реальності придбання товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу витрат. Крім того, такі витрати мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків. Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Договори, податкові, видаткові накладні, платіжні доручення є підставою для податкового та бухгалтерського обліку, якщо вони засвідчують факт вчинення господарської операції.

Також колегія суддів зазначає, що згідно з вказаними нормами до витрат, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, включаються, зокрема, витрати, пов'язані із відрядженнями, в тому числі і за кордон.

При цьому, відповідно до п. 1.3 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995року за № 168/704, всі первинні документи, облікові регістри і бухгалтерська звітність складаються українською мовою. Документи, що є підставою для записів у бухгалтерському обліку і складені іноземною мовою, повинні мати впорядкований автентичний переклад на зазначену мову.

Як встановив суд, ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність із надання послуг міжнародних транспортних перевезень.

У Книзі обліку доходів і витрат підприємця за 2012 рік позивач в першому кварталі вказав, зокрема, витрати, пов'язані із закордонними відрядженнями водіїв.

Факт реального понесення позивачем цих витрат підтверджується наданими ним копіями звітів про використання коштів з перекладом на українську мову, банківських виписок та інших документів про рух коштів, копіями документів про сплату коштів за стоянку, оформлення документів та іноземних дозволів за межами України, копіями подорожних листів.

Таким чином, на виконання вимог наведених вище норм законодавства ФОП ОСОБА_1 забезпечив переклад складених іноземною мовою документів на українську мову.

В свою чергу, податковий орган не надав належних доказів того, що переклад зазначених документів українською мовою не відповідає фактичному змісту викладених в них даних іноземною мовою чи є неналежним або суперечливим. Також безпідставними є твердження відповідача про те, що під час перевірки були відсутні оригінали окремих документів, складених іноземною мовою, оскільки такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Також щодо вказаних доводів відповідача колегія суддів зазначає, що пп. 20.1.26 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час проведення перевірки) було передбачено, що контролюючий орган в разі потреби має право залучати перекладачів, однак відповідач, стверджуючи про неналежний, на його думку, переклад частини наданих позивачем документів, не скористався таким правом.

Як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують факт реального здійснення зазначених господарських операцій.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_1 на законних підставах включив зазначені вище суми в розмірі 83091,35 грн. до складу витрат, понесених в 2012 році, які пізніше були включені в декларацію про доходи за цей податковий період.

Щодо доводів відповідача про непідтвердження позивачем господарських операцій з фірмою «Тімекс С А» з тих підстав, що в актах виконаних робіт (надання послуг) відсутні дані про обсяги виконаних робіт (наданих послуг), колегія суддів зазначає наступне.

Як встановив суд, 24.05.2011 року ФОП ОСОБА_1 уклав з фірмою «Тімекс С А» (Польща) - ексклюзивним представником Union Tank Eckstein & Co KG (Німеччина), договір № 4800049 про надання сервісних карток UTA, які надають право клієнту на користування послугами та купівлю товарів за рахунок UTA винятково за межами України: придбання паливно-мастильних матеріалів на автозаправних станціях, які приймають оплату в межах вказаної системи; оплату послуг сервісних центрів та оплату за дороги.

Реальність господарських операцій з вказаним контрагентом підтверджується наданими позивачем копіями актів про виконання робіт (надання послуг) за цим договором, інформаційних рахунків, які були підставою для складання актів про виконання робіт, переліком окремих видів послуг/товарів .

Також суд встановив, що 03.01.2012 року ФОП ОСОБА_1 (продавець) уклав з ТзОВ «Негабарит-Сервіс» (покупець) договір купівлі-продажу нафтопродуктів за межами митної території України, відповідно до умов якого продавець бере на себе зобов'язання здійснити продаж дизельного палива транспортним засобам покупця, яке відбувається за межами України, а покупець зобов'язується прийняти вказані нафтопродукти та повністю оплатити їх вартість на підставі видаткових накладних.

Факт здійснення продажу позивачем нафтопродуктів цьому контрагенту за межами митної території України підтверджується наданими ним копіями реєстру заправок транспортних засобів ТзОВ «Негабарит-Сервіс» з вказаними реєстраційними номерами автомобілів та копіями виписаних позивачем видаткових накладних.

Як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують факт реального здійснення зазначених господарських операцій.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_1 на законних підставах включив зазначені вище суми в розмірі 1120408,09 грн. до складу витрат, понесених в 2012 році, які пізніше були включені в декларацію про доходи за цей податковий період.

Також колегія суддів враховує, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, невідображення в окремих документах певних реквізитів чи відсутність окремих документів не може бути підставою для позбавлення позивача як платника податків права на формування відповідно доходу та витрат за вказаними операціями, враховуючи, що з інших даних в достатній мірі можна ідентифікувати господарські операції.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_1 належними та достатніми доказами підтвердив правильність формування витрат у 2012 році, а, отже, і правильність обчислення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 09.11.2015 року № є протиправним і підлягає скасуванню.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року у справі № 803/332/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 13.11.2017 року