Справа № 816/1543/17
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1543/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправною та скасування відмови від 04 травня 2017 року № 5201/6-17 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі) в адміністративних межах Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області; зобов'язання винести наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі) в адміністративних межах Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачем протиправно відмовлено йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих підстав, що земельна ділянка входить до масиву земель колективної власності. Зазначав, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, при цьому підстава, на яку посилається у своєму листі відповідач, законодавством у сфері земельних правовідносин не передбачена.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав.

У письмових запереченнях представник відповідача пояснив, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, входить до масиву земель колективної власності. Зазначив, що відповідач не має повноважень щодо розпорядження землями колективної власності /а.с. 24-27/.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів та відсутність потреби допитати свідка чи експерта, суд, зважаючи на положення Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 14 листопада 2017 року перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Зважаючи на неявку в судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, відповідно до приписів частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Позивач набув право власності на об'єкт нерухомого майна - виробничу будівлю (критий тік) загальною площею 1366,6 кв.м за адресою: вул. Шкільна, 32, с. Попове, Новосанжарський район, Полтавська область на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2015 року у справі № 542/1025/15-ц та зареєстрував його в установленому законом порядку /а.с. 9/.

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі) в адміністративних межах Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

За наслідками розгляду зазначеного клопотання відповідачем прийнято Наказ від 23 березня 2016 року № 2026-СГ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою /а.с. 7/.

Пунктом 1 наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 23 березня 2016 року № 2026-СГ позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі) в адміністративних межах Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Вищевказаним наказом позивачу надано річний строк для розробки та погодження в установленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної у пункті 1 цього наказу земельної ділянки, подання погодженого проекту землеустрою до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області для затвердження /пункт 2/. Крім того, пункт 3 вказаного наказу містить застереження про те, що у разі невиконання вимог пункту 2 цей наказ вважатиметься таким, що втратив чинність.

05 квітня 2017 року, посилаючись на закінчення терміну дії Наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 23 березня 2016 року № 2026-СГ, позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі) в адміністративних межах Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області /а.с. 8/.

На вказане звернення відповідач надав відповідь, оформлену листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 04 травня 2017 року № 5201/6-17, у якій фактично відмовив у задоволенні клопотання позивача від 05 квітня 2017 року, повідомивши, що земельна ділянка, на яку претендує ОСОБА_1, входить до масиву земель колективної власності, а відтак, відповідач не має повноважень розпоряджатись нею /а.с. 10/.

Не погодившись з вищевказаною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку рішенню Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладеному у листі від 04 травня 2017 року № 5201/6-17, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 3 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

За приписами частини 2 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною 3 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Посилання відповідача на те, що спірна земельна ділянка належить до колективної власності, внаслідок чого у відповідача немає повноважень щодо розпорядження нею, відхиляються судом.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Таким чином, Конституція України передбачає наступні форми власності: приватну, державну та комунальну. Глава 23 Цивільного кодексу України передбачає наявність також приватної, державної та комунальної власності.

Згідно частини 3 статті 78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Частиною 1 статті 84 Земельного кодексу також передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Отже, чинне законодавство України не передбачає існування такої форми власності як колективна.

Посилання відповідача на те, що спірна земельна ділянка належить до колективної власності на підставі Державного акта на право колективної власності на землю ПЛ № 0013 від 27 грудня 1994 року /а.с. 42-45/, внаслідок чого в управління немає повноважень щодо розпорядження нею, суперечить положенням частини третьої статті 78 Земельного кодексу України, згідно якої земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності та частині першій статті 84 Земельного кодексу України, згідно якої у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Крім того, сам факт належності спірної земельної ділянки до земель колективної власності спростовується матеріалами справи.

Згідно частини 2 статті 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Вичерпний перелік земель, які не можуть передаватися у приватну власність визначено частиною 4 цієї статті і спірна земельна ділянки до таких земель не належить.

При цьому повноваження щодо розпорядження землями державної власності відповідачу надано частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України, якою передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, оскаржений лист Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 04 травня 2017 року не містить підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, визначених частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України, а відтак рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі) в адміністративних межах Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області є протиправним і підлягає скасуванню.

Відносно позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача зобов'язання винести наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі) в адміністративних межах Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, повноваження відповідача щодо винесення наказів про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі земельних ділянок у користування є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про зобов'язання винести наказ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі) в адміністративних межах Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Однак, з метою повного та належного захисту прав позивача, відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (зареєстроване за вхідним № В-7326/0/5-17 від 05 квітня 2017 року) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі) в адміністративних межах Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області з урахуванням висновків суду.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, викладене у листі від 04 травня 2017 року за № 5201/6-17, про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі) в адміністративних межах Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (вхідний номер В-7326/0/5-16 від 05 квітня 2017 року) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (господарські будівлі) в адміністративних межах Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.С. Бойко