Справа № 826/8907/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 листопада 2017 року письмове провадження № 826/8907/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві

про визнання незаконними дій, визнання протиправними та скасування наказів і поновлення на посаді

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві в якому просив: визнати незаконним його звільнення та поновити на посаді слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі ГУ ДФС; визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 16 січня 2015 року № 13 про проведення службового розслідування; 10 березня 2015 року № 270 про результати службового розслідування; 17 квітня 2015 року № 319-о по особовому складу в частині звільнення позивача з посади.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що спірні накази відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, видані з порушенням його прав, а тому просив про задоволення позову.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року позов задоволено частково, визнано протиправними накази відповідача від 10 березня 2015 року № 270 та від 17 квітня 2015 року № 319-о, поновлено позивача на посаді, в решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 липня 2016 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі № 826/8907/15, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 29 липня 2016 року суддею Арсірієм Р.О. справу прийнято до свого провадження.

Позивач під час нового розгляду справи просив позов задовольнити з підстав викладених у них.

Відповідач проти позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях.

Суд за клопотанням сторін ухвалив про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Відповідно до наказу ГУ ДФС від 16 січня 2015 року №13 "Про проведення службового розслідування" наказано з 15 січня 2015 року по 15 лютого 2015 року провести службове розслідування, у тому числі, відносно слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС ОСОБА_1, для чого створено відповідну комісію у складі співробітників ГУ ДФС, та відсторонити позивача від займаної посади.

За результатами службового розслідування складено висновок від 06 лютого 2015 року, затверджений 11 лютого 2015 року, у якому зазначено, що в провадженні слідчого відділу фінансових розслідувань державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000077 від 17 жовтня 2014 року, порушене за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 212 Кримінального кодексу України, досудове розслідування в якому здійснювалось, зокрема, слідчим ОСОБА_1 на низькому професійному рівні, а саме, складено запит на отримання відомостей за формою № 1 без реєстраційного номера та дати; всі наявні в матеріалах кримінального провадження протоколи огляду слідчим проведено без участі понятих; матеріали кримінального провадження містять копії фінансово-господарських документів, однак відповідний лист чи інший документ про долучення таких документів відсутній; не відомо яким чином до матеріалів кримінального провадження долучено постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2014 року та не з'ясовано стан апеляційного оскарження вказаної постанови; досудове розслідування проводиться з порушенням вимог статей 2, 9, 25, 28, 92 Кримінального процесуального кодексу України.

Комісією рекомендовано за неналежне виконання своїх обов'язків, що призвело до порушення вимог статей 2, 9, 40, 92, 93 Кримінального процесуального кодексу України та Інструкції з організації діяльності слідчих підрозділів фінансових розслідувань Міністерства доходів і зборів України, затвердженої наказом Міндоходів України від 28 травня 2013 року № 130/ДСК (далі - Інструкція), зокрема, слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ОСОБА_1 звільнити з органів податкової міліції на підставі пункту 8 статті 12 та абзацу 14 статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

На підставі висновків службового розслідування 10 березня 2015 року відповідачем видано наказ яким звільнено позивача з органів податкової міліції на підставі пункту 8 статті 12 та статті 14 Дисциплінарного статуту, за неналежне виконання службових обов'язків, порушення підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 п. 1, підпунктів 2.2 пункту 2 посадової інструкції, вимог ст.ст. 2, 9, 40, 92, 93 Кримінального процесуального кодексу України та підпункту 2.1 пункту 2 Інструкції.

На виконання зазначеного наказу відповідач 17 квітня 2015 року видав спірний наказ, яким звільнив позивача з посади та податкової міліції в запас за підпунктом «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницькими складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Позивач не погодившись із спірними наказами від 16 січня 2015 року № 13 про проведення службового розслідування; від 10 березня 2015 року № 270 про результати службового розслідування; 17 квітня 2015 року № 319-о по особовому складу в частині звільнення позивача з посади, звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Аналізуючи наведені вище обставини, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно пункту 354.1 статті 354 Податкового кодексу України, посадова чи службова особа податкової міліції у межах повноважень, наданих цим Кодексом та іншими законами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну відповідальність згідно із Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ або іншу передбачену законом відповідальність.

Згідно з підпунктом "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі по тексту - Положення), особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22.02.2006 №3460-4.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 5 вказаного Статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом, статтею 7 якого передбачені обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо дотримання службової дисципліни, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб.

Стаття 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється Міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

За правилами статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відповідно до пункту 67 Положення особи рядового або начальницького складу, притягнуті до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, пов'язаного з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", або кримінального правопорушення, підлягають звільненню із служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня надходження до органу внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні, визначає Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена, наказом Міністерства внутрішніх справ України, 12 березня 2013 року N 230, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за N 541/23073 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.3 Розділу І Інструкції у разі якщо під час службового розслідування буде встановлено, що вчинений особою РНС дисциплінарний проступок містить ознаки кримінального правопорушення, виконавець вносить начальнику, яким призначено службове розслідування, пропозицію щодо вжиття заходів у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до пункту 2.1 Розділу ІІ Інструкції підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Розділом V Інструкції визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Розділом VІІ Інструкції передбачено, що особа РНС, щодо якої проводиться службове розслідування, може бути відсторонена від виконання службових обов'язків за займаною посадою зі збереженням посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавок за вислугу років та безперервну службу, інших надбавок і виплат.

Рішення про відсторонення особи РНС від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення цієї особи на посаду, шляхом видання письмового наказу.

Тривалість відсторонення від виконання службових обов'язків за посадою не повинна перевищувати часу, передбаченого для проведення службового розслідування.

Особа РНС може бути відсторонена від посади в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

За змістом підпункту 8.1. пункту 8 Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ГУ ДФС у м. Києві від 16 січня 2015 року №13 "Про проведення службового розслідування", крім іншого, позивача відсторонено від займаної посади на час проведення службового розслідування.

Спірний наказ ГУ ДФС у м. Києві від 16 січня 2015 року №13 "Про проведення службового розслідування" прийнято з метою службового розслідування за фактами порушення вимог кримінального процесуального кодексу України під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000077 від 17 жовтня 2014 року за частиною 1 статті 212 Кримінального кодексу України працівниками слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, на підставі статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справи України.

Позивачем не надано суду належних доказів порушення його прав та охоронюваних інтересів внаслідок винесення ГУ ДФС у м. Києві наказу від 16 січня 2015 року №13 "Про проведення службового розслідування", в частині відсторонення його від займаної посади на час проведення службового розслідування

Таким чином, доводи позивача про те, що оскаржуваний наказ ГУ ДФС у м. Києві від 16 січня 2015 року №13 "Про проведення службового розслідування", в частині відсторонення його від займаної посади на час проведення службового розслідування, є протиправним та суперечить нормам чинного законодавства, є необґрунтованими, а отже підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Згідно Висновку службового розслідування від 06 лютого 2015 року, вивченням матеріалів кримінального провадження №0000077 від 17 жовтня 2014 року та проведеним службовим розслідуванням встановлено, що досудове розслідування проводиться з порушенням вимог ст. 2, 9, 25, 28, 92 Кримінально процесуального кодексу України.

На підставі Висновку про результати проведення службового розслідування від 06 лютого 2015 року прийнято наказ ГУ ДФС від 10 березня 2015 року №270 "Про результати службового розслідування".

Так, відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з частиною 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов'язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до статті 25 КПК України прокурор, слідчий зобов'язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з статтею 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов'язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов'язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Натомість зі змісту зазначеного висновку вбачається, що за результатами службового розслідування встановлено, що в провадженні слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0000077 від 17 жовтня 2014 року за фактом ухилення від сплати податків ФОП ОСОБА_2 за частиною 1 статті 212 КК України.

Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що слідчі дії проводились на низькому професійному рівні.

Не зважаючи, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває понад три місяці, у кримінальному провадженні не проведено першочергових слідчих дій.

В матеріалах провадження є постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року, якою позов ФОП ОСОБА_2 задоволено частково, а саме визнано протиправними дії ДПІ щодо винесення наказу від 26 серпня 2014 №1298 «Про проведення перевірки» та визнано протиправними дії ДПІ щодо проведення перевірки, за результатами якої складено акт №2575/26-52-17-01/НОМЕР_1 від 19 вересня 2014 року. Проте, стан апеляційного оскарження вказаної постанови суду не з'ясовано, будь-які листи та запити щодо з'ясування даної інформації в матеріалах кримінального провадження відсутні. Також не відомо яким чином слідчими СВФР ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві отримано та долучено до матеріалів провадження постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року.

Викладене свідчить про неналежне відношення слідчого до виконання своїх службових обов'язків та низький професійний рівень.

Крім того встановлено й інші порушення. Так, слідчими не долучено інформацію щодо з'ясування стану оскарження податкових повідомлень-рішень прийнятих на підставі акту перевірки №2575/26-52-17-01/НОМЕР_1 від 19 вересня 2014 року в адміністративному порядку; не допитано свідка - ревізора-інспектора, якою проведено документальну перевірку, за результатом якої складено акт №2575/26-52-17-01/НОМЕР_1 від 19 вересня 2014 року; не отримано реєстраційних та звітних документів; не отримано відповідної ухвали щодо надання тимчасового доступу до фінансово-господарських документів та відповідно не долучено до кримінального провадження копій таких документів; не призначено судово-економічної експертизи; не з'ясовано причин ненадання ФОП ОСОБА_2 на запит податкового органу первинних документів; не встановлено причин відсутності реєстрації ФОП ОСОБА_2 в якості платника ПДВ; не вжито заходів щодо встановлення підприємств контрагентів ФОП ОСОБА_2 та не допитано останніх в якості свідків.

Під час нового судового розгляду позивачем не надано суду обґрунтованих доводів та належних доказів на спростування зафіксованих у Висновку службового розслідування допущених порушень норм кримінально-процесуального законодавства. При цьому на необхідність дослідження цих обставин вказав суд касаційної інстанції, а ухвалою суду їх витребувано у сторін.

Судом встановлено, що наказ від 10 березня 2015 року № 270 «Про результати службового розслідування» був прийнятий в межах встановленого строку про накладення дисциплінарного стягнення на підставі Висновку службового розслідування від 06 лютого 2015 року. Натомість зазначений наказ від 10 березня 2015 року № 270 «Про результати службового розслідування», яким керівником обрано відповідний захід дисциплінарного стягнення, був реалізований шляхом видання наказу по особовому складу від 17 квітня 2015 року № 319-о згідно з вимогами Дисциплінарного статуту.

Крім того, процедурні порушення допущені під час проведення службового розслідування, за наявності не спростованого позивачем факту вчинення дисциплінарного проступку не вказує на протиправність оскаржених наказів та не є підставою для їх скасування.

Також, суд критично оцінює доводи позивача про неможливість застосування відносно нього такого заходу дисциплінарного стягнення як звільнення з посади з посиланням на абзац 14 статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 353.4 ПК України особам, яких прийнято на службу до податкової міліції на посади начальницького і рядового складу, присвоюються такі спеціальні звання, як зокрема, середній начальницький склад: капітан податкової міліції; старший лейтенант податкової міліції; лейтенант податкової міліції.

З матеріалів справи вбачається, що на час проходження служби у податковій міліції позивачу присвоєно звання старшого лейтенанта податкової міліції, а отже, в силу приписів ПК України позивача можна віднести до осіб середнього начальницького складу.

Щодо доводів позивача, що його не ознайомлено з актом службового розслідування судом встановлено наступне.

З метою ознайомлення з висновком службового розслідування та надання пояснень, відповідачем здійснювались телефонні дзвінки, засобами поштового зв'язку шляхом надіслання офіційного поштового (телеграфного) повідомлення здійснено виклик до СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві на 16.02.2015 о 10 год. 00 хв. за адресами проживання та реєстрації позивача (АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1). Зазначені повідомлення отримано позивачем 14.02.2015 про що свідчать електронні повідомлення, які надійшли до відповідача шляхом реалізації придбаної послуги «смс-повідомлення про доставку».

Однак, позивач у визначений строк не з'явився про що свідчить рапорт та акт про відмову від надання пояснень складені 16.02.2015.

Водночас, відповідно до вимог ст. 14 Дисциплінарного статуту небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Згідно з приписами ст. 13 Дисциплінарного статуту правом накладання дисциплінарних стягнень користуються тільки прямі начальники.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Із системного аналізу вказаних правових норм слідує, що у випадку притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб за порушення службової дисципліни правом визначення дисциплінарного стягнення, в даному випадку, наділений безпосередньо керівник, який приймає рішення виключно з врахуванням встановлених службовою перевіркою результатів, виходячи із критеріїв тяжкості, системності порушення тощо. При цьому ні вказана спеціальна норма права, ні жодна інша, що можливо кореспондується з цією нормою, не регламентує застосування дисциплінарних стягнень в порядку їх черговості, яка визначена статтею 12 Дисциплінарного статуту.

Окрім того, до даних спірних правовідносин слід застосовувати приписи спеціальних нормативних актів, які визначають порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки, а не норми трудового законодавства, зокрема пункт 3 частини 1 статті 40 КЗпПУкраїни.

До спірних правовідносин застосовуються приписи спеціальних нормативно-правових актів, які визначають порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки, а не норми Кодексу законів про працю України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду України від 17.02.2015 №21-8а15.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог, в частині визнання протиправними та скасування наказів від 10.03.2015 №270, від 17.04.2015 №319-о, відсутні.

Оскільки, позовні вимоги про поновлення на посаді відповідно до вимог чинного законодавства є похідними від попередніх позовних вимог, підстав для їх задоволення у суду також немає.

Також, судом встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві на виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.07.2015 № 826/8907/15, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 та п.7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, видано наказ від 12.08.2015 № 650-O «По особовому складу податкової міліції», яким поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Разом з тим, ОСОБА_1 подано заяву про звільнення за власним бажанням.

У зв'язку із надходженням вказаної заяви ГУ ДФС у м. Києві видано наказ від 18.08.2015 № 673-0 «По особовому складу податкової міліції», яким звільнено з посади та податкової міліції в запас за п.64 пп. «ж»» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254, ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій