Справа № 345/3156/17
Суддя: Юрчак Л. Б.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 345/3156/17
Провадження № 2-а/345/272/2017
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2017 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачк звернулась до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 25.03.2016 № 121 «Про виділення земельної ділянки гр. ОСОБА_1Я.» їй виділено земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га для облаштування заїзду та гаражу, що знаходиться по вул. Галицька, 80А, в с. Підмихайля Калуського району. Рішенням відповідача від 21.04.2016 № 163 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_1Я.» позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо цієї ж земельної ділянки. 10.03.2017 відповідачем прийнято рішення за № 437 «Про внесення змін у п. 1 рішення V сесії VII демократичного скликання Підмихайлівської сільської ради № 121 від 25 березня 2016», яким це рішення виділено у такій редакції: «Надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по вул. Галицька, в с. Підмихайля». Рішенням від 10.03.2017 № 438 «Про виділення земельної ділянки гр. ОСОБА_1Я.» позивачу виділено для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,06 га, по вул. Галицька, в с. Підмихайля, у тимчасове користування терміном на три роки. Рішенням від 23.06.2017 № 513 «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальній громаді Підмихайлівської сільської ради» надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальній громаді Підмихайлівської сільської ради для будівництва та обслуговування обєктів закладів комунального обслуговування (дитячого майданчика) площею 0,0750 га, по вул. Галицька, в с. Підмихайля. Тобто, рішення від 23.06.2017 № 513 прийнято відповідачем щодо частини тієї земельної ділянки, яку рішенням від 25.03.2016 № 121, виділено позивачу.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення від 23.06.2017 № 513 «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальній громаді Підмихайлівської сільської ради»;

визнати протиправним та скасувати рішення від 21.04.2017 № 500 «Про скасування рішення № 438 XIV сесії Підмихайлівської сільської ради VII демократичного скликання гр. ОСОБА_1Я.»;

залишити без розгляду вимогу про визнання протиправним та скасувати рішення від 10.03.2017 № 437 «Про внесення змін у п. 1 рішення V сесії VII демократичного скликання Підмихайлівської сільської ради № 121 від 25 березня 2016».

В судове засідання позивач не зявилась, однак у заяві про уточнення позовних вимог просить справу розглядати без її участі. Позов підтримує.

Представник позивачки ОСОБА_2 також подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримує та просить його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з отриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 25.03.2016 № 121 «Про виділення земельної ділянки гр. ОСОБА_1Я.» їй виділено земельну ділянку орієнтовною площею 0,12 га, для облаштування заїзду та гаражу, що знаходиться по вул. Галицька, 80А, в с. Підмихайля Калуського району.

Іншим рішенням Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 21.04.2016 № 163 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_1Я.» позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо тієї самої земельної ділянки для облаштування заїзду та гаражу.

В подальшому, рішенням Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 10.03.2017 № 437 «Про внесення змін у п. 1 рішення V сесії VII демократичного скликання Підмихайлівської сільської ради № 121 від 25 березня 2016 року» внесено зміни у пункт 1 рішення V сесії VII демократичного скликання Підмихайлівської сільської ради № 121 від 25 березня 2016 «Про виділення земельної ділянки гр. ОСОБА_1Я.» та викладено його в наступній редакції: «Надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по вул. Галицька, в с. Підмихайля».

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії, згідно з частиною першою статті 20 Земельного кодексу України, здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, яку викладено у постанові від 8 квітня 2015 р. (справа № 6-32цс15), цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Отже, частину земельної ділянки по вул. Галицька, в с. Підмихайля, позивачу надано у власність для ведення особистого селянського господарства, а на іншій частині дозволено облаштувати заїзд.

Після прийняття вищевказаних рішень, 23.06.2017 р. Підмихайлівською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області прийнято рішення № 513 «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальній громаді Підмихайлівської сільської ради».

Цим рішенням надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальній громаді Підмихайлівської сільської ради для будівництва та обслуговування обєктів закладів комунального обслуговування (дитячого майданчика) площею 0,0750 га, що знаходиться по вул. Галицька, в с. Підмихайля.

Тобто, це рішення прийнято відповідачем щодо земельної ділянки на якій позивачу дозволено облаштувати заїзд, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Цей засадничий принцип встановлено ст.8 Конституції України. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Зазначеному кореспондує ст.7 КАС України, яка одним з принципів адміністративного судочинства передбачає принцип верховенства права та ст.8 КАС Україна, в якій зазначено, що суд при вирішення справи керуються принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст. 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з врахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі Рисовський проти України, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Приймаючи згідно з цими принципами висновки національних судів, що процедура скасування рішення 1992 року відповідала нормам чинного національного законодавства, Суд не переконаний, що вона передбачала достатні гарантії від зловживань із боку державних органів. По-перше, видається, що ця процедура дозволяє державним органам ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам. По-друге, видається, що вона надає державним органам можливість позбавляти таких прав за власним бажанням, у будь-який час і без залучення сторін, чиї інтереси зачіпаються. Суд зазначає, що можливість заінтересованих сторін оскаржити таке позбавлення до суду звичайно зменшує ймовірність свавільного тлумачення застосовних норм матеріального права державними органами, які стверджують, що помилилися. З іншого боку, те, що їх повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу (п. 73 цього рішення).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, прийняття відповідачем спірного рішення без зясування того чи вичерпало рішення 25.03.2016 р. № 121 свою дію, чи виникли відповідні правовідносини на його підставі, на якій стадії перебуває реалізація цього рішення і без врахування інтересів позивачки, є неправомірним.

Водночас суд відхиляє посилання представника відповідача на скарги громадян, оскільки такі самі по собі не можуть слугувати належною юридичною підставою для обґрунтування спірного рішення відповідача.

У випадку порушення прав, свобод чи інтересів такі громадяни не позбавлені права доводити це в судовому порядку шляхом безпосереднього оскарження відповідного правового акта органу місцевого самоврядування.

У звязку з викладеним, позов в частині визнання протиправним та скасування рішення від 23.06.2017 № 513 «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальній громаді Підмихайлівської сільської ради» слід задовольнити.

Разом із тим суд вважає, що у задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 21.04.2017 № 500 «Про скасування рішення № 438 XIV сесії Підмихайлівської сільської ради VII демократичного скликання гр. ОСОБА_1Я.» слід відмовити з таких підстав.

В матеріалах справи наявна копія рішення Підмихайлівської сільської ради Калуського району від 10.03.2017 № 438 «Про виділення земельної ділянки гр. ОСОБА_1Я.».

Згідно цього рішення, ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 0,06 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по вул. Галицька, в с. Підмихайля, у тимчасове користування терміном на 3 роки.

При цьому, те, що земля передається в оренду, у рішенні жодним чином не зазначається, а суд не вправі тлумачити рішення органів місцевого самоврядування.

За змістом статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом «ґ» статті 5 Земельного кодексу України визначено, що забезпечення гарантій прав на землю є одним із базових принципів земельного законодавства.

Згідно із частинами першою і другою статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України регламентовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України).

Відтак чинним Земельним кодексом України фізичні особи можуть набувати права власності на землю із земель комунальної власності або користуватися землею на умовах оренди.

Таке речове право на землю, як тимчасове безкоштовне користування землями комунальної власності, земельним законодавством не передбачено.

Таким чином, рішенням від 21.04.2017 р. № 500 «Про скасування рішення № 438 XIV сесії Підмихайлівської сільської ради VII демократичного скликання гр. ОСОБА_1Я.» відповідачем скасовано незаконне рішення від 10.03.2017 р. № 438 «Про виділення земельної ділянки гр. ОСОБА_1Я.», у звязку з чим позов в цій частині не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання протиправними та скасування рішень -задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 23.06.2017 № 513 «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальній громаді Підмихайлівської сільської ради», яке прийняте Підмихайлівською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області.

У задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування рішення від 21.04.2017 № 500 «Про скасування рішення № 438 XIV сесії Підмихайлівської сільської ради VII демократичного скликання гр. ОСОБА_1Я.», яке прийняте Підмихайлівською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області - відмовити.

Позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення від 10.03.2017 р. № 437 «Про внесення змін у п. 1 рішення V сесії VII демократичного скликання Підмихайлівської сільської ради № 121 від 25 березня 2016», яке прийняте Підмихайлівською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області, залишити без розгляду.

Постанова може бути оскаржена до Львівського адміністративного апеляційного суду протягом 10 днів з часу її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд, а сторонами у цей же ж строк з часу одержання копії постанови.

Головуючий: