Справа № 826/3895/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27 жовтня 2017 року 10:10 № 826/3895/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ «Імека-Консалтінг» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича, треті особи - Київська міська державна адміністрація, Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ «Імека-Консалтінг» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича, треті особи - Київська міська державна адміністрація, Перша Київська державна нотаріальна контора (далі - треті особа), в якій, з урахуванням уточнених вимог адміністративного позову, просить суд:

- визнати незаконним рішення приватного нотаріуса Літвінова Артема Володимировича про відмову в посвідченні та реєстрації іпотечного Договору про передачу в іпотеку об'єкту незавершеного будівництва, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5;

- зобов'язати приватного нотаріуса Літвінова Артема Володимировича здійснити посвідчення та державну реєстрацію іпотечного Договору про передачу в іпотеку об'єкту незавершеного будівництва, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5;

- визнати незаконними рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Літвінова Артема Володимировича про відмову в проведенні державної реєстрації припинення обтяження, арешт нерухомого майна на будинок, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5, накладеного Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі листа №046-75 від 21.01.1998 року Головного управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації, за №1406938, архівний номер 996411KIEV1, архівна дата 26.01.1998 року, дата виникнення 26.01.1998 року, №реєстру 16588-22, внутрішній номер 4301163В22EF3433294D, вх. 326.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що ТОВ «Імека-Консалтинг» є власником об'єкту нерухомого майна, а саме об'єкту незавершеного будівництва, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5 (далі - об'єкт). Право власності на об'єкт виникло на підставі рішення Господарського суду №6/291 від 16.03.2009 року. Однак на нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5, накладено арешт згідно листа №046-75 управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації від 21.01.1998 року. Позивач звернувся до приватного нотаріуса як до державного реєстратора із заявою про скасування обтяження на нерухоме майно. Рішенням №28631365 від 09.03.2016 року приватний нотаріус Літвінов А.В. відмовив в реєстрації припинення обтяження на підставі абзацу 2 п. 3 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідач позовні вимоги не визнав, у письмових запереченнях просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржувані дії вчинені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представники третіх осіб у відповідне судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи треті особи повідомлені належним чином.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 8 Конституції України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Правовий порядок в Україні, за визначенням ст. 19 Конституції України, ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону №1952-IV, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Як зазначає у позовній заяві позивач, ТОВ «Імека-Консалтинг» є власником об'єкту нерухомого майна, а саме об'єкту незавершеного будівництва, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5.

Право власності на об'єкт виникло на підставі рішення Господарського суду №6/291 від 16.03.2009 року.

У 2016 року у позивача виникла господарська необхідність в отриманні позики у зв'язку із чим був намір укласти договір іпотеки з метою передачі у заставу об'єкту незавершеного будівництва.

Під час оформлення іпотеки виявилося, що на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5, накладено арешт згідно листа №046-75 управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації від 21.01.1998 року, у зв'язку з чим позивачу було відмовлено в іпотеці на об'єкт. Даний арешт було зареєстрованого Першою київською державною нотаріальною конторою 25.10.2004 року за №1406938 на приватний будинок за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 26.11.2001 року №2524 «Про ліквідацію управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації» управління капітального будівництва ліквідовано без правонаступника, тому інформації щодо накладеного арешту в Департаменті будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відсутня, про що було повідомлено позивача в листі Департаменту будівництва та житлового забезпечення від 12.02.2016 року за №056/95-586.

Після цього, позивач звернувся до приватного нотаріуса, як до державного реєстратора, із заявою про скасування обтяження на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №1952-IV, державним реєстратором, серед інших, є нотаріус.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Аналіз викладеного свідчить, що державна реєстрація права власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

В той же час, не передбачено можливість проведення державної реєстрації речових прав на об'єкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на об'єкт нерухомості.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору, а відповідно до абз 2 п. 3 ч. 1 ст. 2 даного закону, заявником є орган державної влади, його посадова особа, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав.

Зокрема, рішенням №28631365 від 09.03.3016 року приватний нотаріус Літвінов А.В. відмовив в реєстрації припинення обтяження на підставі абзацу 2 п.3 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як зазначає позивач, накладення арешту було здійснено у зв'язку із забудовою житлового масиву, внаслідок якої будинок передбачалося знести, а мешканці підлягали переселенню.

Однак забудова не проводилась і мешканці не відселялися. Будинок, на який накладався арешт, був знесений і на його місці розпочалося нове будівництво, однак оскільки поштова адреса нового об'єкту співпадає з адресою попередньої будівлі, арешт автоматично поширився і на об'єкт, який є власністю позивача.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами позивач вказує, що обставина, якою обумовлено накладення арешту, відпала, а сам арешт є перешкодою у реалізації позивачем права на розпорядження майном.

На думку позивача, відповідачем не враховано той факт, що на даний час відсутня особа, з ініціативи якої було накладено арешт на майно, а тому відповідач незаконно відмовив в проведенні державної реєстрації припинення обтяження, а саме арешту нерухомого майна на будинок, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5, накладеного Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі листа №046-75 від 21.01.1998 року Головного управління капітального будівництва Київської міської державної адміністрації, за №1406938, архівний номер 996411KIEV1, архівна дата 26.01.1998 року, дата виникнення 26.01.1998 року, № реєстру 16588-22, внутрішній номер 4301163В22EF3433294D, вх. 326.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають:

1) право власності;

2) речові права, похідні від права власності:

право користування (сервітут);

право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

право забудови земельної ділянки (суперфіцій);

право господарського відання;

право оперативного управління;

право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки;

право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки;

іпотека;

право довірчої власності;

інші речові права відповідно до закону;

3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва;

4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Норми цивільного законодавства України, зокрема статті 177, 181, ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), передбачають існування у цивільному обороті такого об'єкта правовідносин, як об'єкт незавершеного будівництва.

Такі ознаки, як тісний зв'язок із землею, неможливість переміщення без знецінення та шкоди його призначенню, обумовлюють поширення на об'єкт незавершеного будівництва правового режиму нерухомої речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Згідно зі ст. 104 ЦКУ і ст. 59 ГКУ, юридична особа припиняє своє існування шляхом ліквідації чи реорганізації. При ліквідації діяльність припиняється без правонаступництва, тобто без переходу прав та зобов'язань юридичної особи, що ліквідується, до інших осіб. Отже, при ліквідації юридичної особи її права та обов'язки припиняються.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Законом до обтяжень віднесені: заборона відчуження, арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження.

Ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:

1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили;

2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;

3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;

4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката;

6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном;

7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Слідує, що документ, який є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна має бути виданий органом, який ініціював виникнення/реєстрацію такого обтяження.

Стаття 74 Закону України «Про нотаріат» регламентує, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Як зазначалося вище, стаття 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» надає поняття того, хто може бути заявником (особою яка подає заяву для державної реєстрації припинення обтяження), від якого нотаріус може прийняти заяву про державну реєстрацію припинення обтяження.

Так, в розумінні даного конкретного питання заявник це - орган державної влади, його посадова особа, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи.

Таким чином, документи правоохоронних/слідчих органів, судів, банківських установ тощо, які є підставами для державної реєстрації припинення обтяжень, можуть бути подані особами, в інтересах яких встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи. Тобто, такими особами можуть бути:

- за договорами, за якими накладено заборону: як особи, в інтересах яких накладено заборону (обтяжувач, кредитор, іпотекордержатель), так і особи, які є власниками майна, на яке накладено таку заборону (боржник, іпотекодавець, набувач за договором довічного утримання);

- за рішеннями/ухвалами/постановами судів, а також за постановами слідчих/правоохоронних органів: як самі суди, слідчі/правоохоронні органи, так і боржники, позивачі, відповідачі, підозрювані тощо, тобто саме ті особи, які заінтересовані в проведенні реєстраційних дій на підставі офіційного документа та чиїх прав стосується той документ, що подається на реєстрацію.

Таким чином, з досліджених матеріалів справи слідує, що рішення приватного нотаріуса Літвінова А.В. про відмову в проведенні державної реєстрації припинення обтяження прийнято саме у зв'язку із тим, що заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем не надано належних документів на підтвердження того, що він є особою, яка у відповідності до вимог законодавства може звертатися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення обтяження.

Що стосується вимог позивача про визнання незаконним рішення приватного нотаріуса Літвінова А.В. про відмову в посвідченні та реєстрації іпотечного Договору про передачу в іпотеку та зобов'язання здійснити посвідчення та державну реєстрацію іпотечного Договору про передачу в іпотеку об'єкту незавершеного будівництва, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5, слід зазначити наступне.

Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про іпотеку» та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Закон України «Про іпотеку» встановлює правила, які регулюють відносини у сфері іпотеки, зокрема, порядок виникнення іпотеки, її застосування, а також задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок вимог предмета іпотеки.

Згідно статті 3 вказаного Закону іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Порядок посвідчення договорів іпотеки визначено Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція).

Посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами, встановленими Інструкцією. При цьому слід зазначити, що посвідчення договорів іпотеки має свої особливості.

Враховуючи, що предметом іпотеки може бути як майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, так і майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, законодавцем встановлені вимоги без врахування яких посвідчення нотаріусом таких договорів не можливе.

Зокрема, статтею 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про:

для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців;

для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу;

для іпотекодавцята іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:

для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів;

для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Предметом іпотеки можуть бути майно та майнові права. Предметом іпотеки може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужене іпотекодавцем та на яке може бути звернено стягнення (абзаци перший та другий пункту 93 Інструкції).

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов:

- нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

- нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

- нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Чинним законодавством встановлено, що договори іпотеки нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню. Нотаріальне посвідчення іпотечного договору проводиться за місцезнаходженням нерухомості, яка є предметом іпотеки, або за місцезнаходженням іпотекодержателя чи іпотекодавця.

Договори іпотеки нерухомого майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно.

Крім цього, при посвідченні іпотечних договорів нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а в місцевостях, де інвентаризація не проведена, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування, у якій викладена характеристика вказаних об'єктів договору застави.

Слід також зазначити, що договори іпотеки посвідчуються нотаріусом після перевірки відсутності заборони відчуження або арешту за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та перевірки відсутності податкової застави за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Як стверджує позивач, він являється власником об'єкту нерухомого майна, а саме об'єкту незавершеного будівництва, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5, на підставі рішення Господарського суду №6/291 від 16.07.2009 року.

Однак, із наданих відповідачем доказів встановлено, що рішення Господарського суду м. Києва від 16.07.2009 року постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 року скасовано. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 року постановою Вищого господарського суду України від 12.07.2017 року залишено без змін.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності наведено 317 цього ж кодексу, - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено здійснення права власності, - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Непорушність права власності гарантовано ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст.236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, за для яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Так, позивачем не надано належних доказів на підтвердження права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме об'єкт незавершеного будівництва, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Командарма Уборевича, 5, а надано лише рішення Господарського суду №6/291 від 16.07.2009 року, яке є скасованим.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, із системного аналізу вищевикладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ТОВ «Імека-Консалтінг» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова А.В., треті особи - Київська міська державна адміністрація та Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову ТОВ «Імека-Консалтінг» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінова Артема Володимировича, треті особи - Київська міська державна адміністрація, Перша Київська державна нотаріальна контора.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко