Справа № 821/1522/17
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1522/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтовича І.І.,

при секретарі: Бондарчук О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -Рябітченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області

про визнання протиправним відмови та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 1,5001 га на території Трохимівської сільської ради Іванівського району Херсонської області, викладену в листі - відповіді за №Ф-9861/0-3275/6-17 від 30.08.2017;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву позивача від 16.08.2017 та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 1,5001 га на території Трохимівської сільської ради Іванівського району Херсонської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.08.2017 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,5001 га, розташованої на території Трохимівської сільської ради Іванівського району Херсонської області. За розглядом даної заяви, листом від 30.08.2017 №Ф-9861/0-3275/6-17, позивачу було відмовлено у затвердженні зазначеного проекту землеустрою, мотивуючи тим, що відповідно до норм чинного законодавства та інших нормативно - правових актів України на даний час Головне управління має право затверджувати документації із землеустрою лише по дозволах наданих територіальними органами Держгеокадастру. Позивач вважає необґрунтованою таку відмову, що і стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях до адміністративного позову. Просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав викладених в таких письмових запереченнях на адміністративний позов. Також, зазначив, що при наданні відповіді позивачу, оформленої листом від 30.08.2017 №Ф-9861/0-3275/6-17, відповідач керувався вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", яка вступила в дію 17.06.2017, у зв'язку із визначеними повноваженнями Головного управління стосовно затвердження виключно документації із землеустрою, на яку дозвіл надано територіальними органами Держгеокадастру. Вважає оскаржувану відмову обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. Просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16.08.2017 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,5001 га, розташованої на території Трохимівської сільської ради Іванівського району Херсонської області. За розглядом даної заяви, листом від 30.08.2017 №Ф-9861/0-3275/6-17, позивачу було відмовлено у затвердженні зазначеного проекту землеустрою.

Не погоджуючись з оскаржуваною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.07.2010 ОСОБА_1 звернулася до голови Іванівської районної державної адміністрації із заявою про надання у приватну власність шляхом безоплатної приватизації земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,5001 га в контурі №80 із земель запасу Трохимівської сільської ради за межами населеного пункту с. Трохимівка.

Розпорядженням голови Іванівської районної державної адміністрації №555 від 14.12.2010 «Про надання згоди на безоплатну передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам на території Трохимівської сільської ради», відповідно до заяв громадян, на підставі рішень виконавчого комітету Трохимівської сільської ради від 26.08.2010 №47, від 26.08.2010 №48, від 30.09.2010 №54, від 28.10.2010 №59 «Про висновок виконкому сільської ради щодо безоплатної передачі громадянам у власність земельних ділянок із земель запасу для ведення особистого селянського господарства по Трохимівській сільській раді», статей 17,33,81,116,18,121, п. 12 розділу 10 Земельного кодексу України, Закону України « Про особисте селянське господарство», керуючись ст.. 6, п.1 ч. 1 та ч.3 ст. 39, ч.1 ст. 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» надано згоду громадянам, у тому числі ОСОБА_1, на безоплатну передачу у власність земельних ділянок (рілля) та земель запасу Трохимівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. Також, надано дозвіл громадянам, у тому числі ОСОБА_1, на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність шляхом безоплатної передачі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в проектній землевпорядній організації.

16.08.2017 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,5001 га, розташованої на території Трохимівської сільської ради Іванівського району Херсонської області.

За результатами розгляду даної заяви, листом від 30.08.2017 №Ф-9861/0-3275/6-17, позивачу було відмовлено у затвердженні зазначеного проекту землеустрою, мотивуючи тим, що відповідно до норм чинного законодавства та інших нормативно - правових актів України на даний час Головне управління має право затверджувати документації із землеустрою лише по дозволах наданих територіальними органами Держгеокадастру.

Також, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що враховуючи той факт, що Головне управління не надавало заявниці дозвіл на розроблення документації із землеустрою, відсутні правові підстави для затвердження документації та передачі земельної ділянки у власність.

Суд не погоджується з даною позицією представника відповідача, виходячи з наступного.

Закон України «Про землеустрій» визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що суб'єктами землеустрою є: органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування; юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій; землевласники та землекористувачі.

Статтею 5 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що об'єктами землеустрою є: територія України; території адміністративно - територіальних одиниць або їх частин; території землеволодінь та землекористувань чи окремі земельні ділянки.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про землеустрій» регулювання у сфері землеустрою здійснюють Верховна Рада України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у межах повноважень, встановлених законом.

Приписами статті 80 Земельного кодексу України визначено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі- продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення з заявою про надання згоди на розробку проекту землеустрою) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частиною 7 статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент звернення з заявою про надання згоди на розробку проекту землеустрою) районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія).

На момент звернення із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність до Земельного кодексу України на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» були внесені зміни.

Відповідно до внесених змін до Земельного кодексу України частина 1 статті 118 Земельного кодексу України викладена у наступній редакції, а саме: громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 3 статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: ведення водного господарства; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва.

Приписами частини 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто, питання передання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на даний час вирішує центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідач у своїх запереченнях посилається на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» від 02 червня 2015 року №497-УІН, та зазначає, що Закон набрав чинності 27 червня 2015 року, та є спеціальним у спірних правовідносинах, тому що він встановлює виняток із загально встановленого порядку затвердження проектів землеустрою, визначеного Земельним кодексом України.

Проте, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-УІ від 06.09.2012, 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності покладено на центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, тобто до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Крім того, вищезазначеним Законом були внесені зміни до Земельного кодексу України, який є основним при регулюванні земельних правовідносин.

Тобто фактично на даний час в чинному законодавстві виникла юридична колізія.

Таким чином, при вирішенні питання, який саме орган повинен розглядати заяву позивача про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність необхідно керуватися актом вищої юридичної сили, тобто Земельним кодексом України.

Також згідно ч. 6 ст. 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Тобто, матеріали погодження проекту землеустрою є невід'ємною частиною проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Як вбачається з матеріалів справи, експертом державної експертизи ОСОБА_3 (ГУ Держгеокадастру в Харківській області) надано висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 04.05.2017 №4884/82-17, згідно якого проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. При цьому зазначено, що строк дії висновку є необмеженим.

Таким чином, процедуру набуття права у приватну власність шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,5001 га із земель запасу Трохимівської сільської ради за межами населеного пункту села Трохимівка до моменту затвердження проекту землеустрою (оскільки ГУ Держгеокадастру у Херсонській області надано відмову) дотримано в повному обсязі.

Аналіз наведених вище норм закону дає підстави для висновку, що погодження проекту землеустрою є виключною компетенцією територіального органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, тобто, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Суд зазначає, що посилання представника відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» №413 від 07.06.2017 є безпідставними, виходячи з наступного.

Зазначена Постанова не є тим нормативно-правовим актом, який прийнятий на виконання Земельного кодексу України та/або на виконання законів у сфері земельних правовідносин. На користь цього свідчить і сам текст згаданої постанови, у вступній частині якої відсутнє посилання на норму закону, на виконання якої вона прийнята.

Текстуальне тлумачення Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 свідчить на користь того, що метою прийняття Стратегії є створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, спрямованої на забезпечення захисту інтересів суспільства (насамперед учасників антитерористичної операції), територіальних громад та держави, а також раціонального та ефективного функціонування сільськогосподарських регіонів з урахуванням потреб розвитку населених пунктів, запобігання деградації земель, необхідності забезпечення продовольчої безпеки держави. Іншими словами, Стратегія визначає певний алгоритм дій органів виконавчої влади на майбутнє, а тому вона не містить прямих правових норм для врегулювання земельних відносин з приводу отримання/надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та його затвердження. Більше того, в постанові №413 від 07.06.2017 міститься пряма вказівка про те, що для реалізації Стратегії необхідно розробити проекти нормативно - правових актів.

Також, Стратегія покладає на Держгеокадастр та його територіальні органи обов'язок під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області. З огляду на те, що право громадянина на отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою на відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності поставлено у пряму залежність від того, право оренди та/або емфітевзису, на які площі земельних ділянок було продано на території відповідної області у відповідному кварталі, тобто у залежність від виконання відповідним територіальним органом Держгеокадастру плану продажу права оренди та/або емфітевзису, це невиправдано звужує права громадян на отримання у власність земельної ділянки в рамках безкоштовної приватизації. Право громадянина на безоплатне отримання земельної ділянки не може бути обумовлено діями чи бездіяльністю будь якого державного органу чи його посадової особи, або поставлено в залежність від настання подій, на які не може впливати громадянин.

За правилами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1)суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2)суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. А в силу вимог частини четвертої вказаної статті, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Крім того, постанова Кабінету Міністрів України є нормативно- правовим актом, а за вимогами частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Аналогічним чином, в силу вимог частини другої статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність відмови Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 1,5001 га на території Трохимівської сільської ради Іванівського району Херсонської області, викладену в листі - відповіді за №Ф-9861/0-3275/6-17 від 30.08.2017, то відповідно вимога позивача про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву позивача від 16.08.2017 та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 1,5001 га на території Трохимівської сільської ради Іванівського району Херсонської області, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтями 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є підставним та обґрунтованим, а тому його слід задовольнити.

Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 1,5001 га на території Трохимівської сільської ради Іванівського району Херсонської області, викладену в листі - відповіді за №Ф-9861/0-3275/6-17 від 30.08.2017.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву позивача від 16.08.2017 та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 1,5001 га на території Трохимівської сільської ради Іванівського району Херсонської області.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1280, 00 грн. (Одна тисяча двісті вісімдесят гривень 00 коп.) шляхом безспірного списання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 16 листопада 2017 р.

Суддя Войтович І.І.

кат. 6.2.1