Справа № 817/1413/17
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2017 р.Р і в н е 817/1413/17
10год. 35хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Тітковець Жанна В"ячеславівна,

третьої особи на стороні відповідача: не прибула,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

доУправління державної міграційної служби України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4
про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Зарічненського районного сектору Управління державно міграційної служби України в Рівненській області (далі - відповідач, Зарічненський районний сектор УДМСУ в Рівненській області), в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо зняття його з реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1 та зобов'язати поновити за ним реєстрацію за вказаною адресою.

Усною ухвалою суду від 15.11.2017 вирішено питання про вступ до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4.

Крім того, усною ухвалою суду від 15.11.2017, за згодою представника позивача, допущено заміну первинного відповідача - Зарічненського районного сектору УДМСУ в Рівненській області, на належного відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач в супереч вимог чинного законодавства зняв ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1. Більше того, у Державної міграційної служби України відсутні повноважень щодо зняття з реєстрації особи, на підставі рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно за іншою особою. За таких обставин, представник позивача просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала письмові заперечення на позов (а.с.44-49). В обґрунтування заперечень зазначила, що саме на підставі ч. 2 п. 3.1 розділу ІІІ Порядку № 1077 від 22.11.2012 року, знято з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки, позивач був позбавлений права власності на вищевказане житлове приміщення, шляхом його поділу та переходу права особистої власності до ОСОБА_4 Крім того, реєстрація місця проживання є дискреційним повноваженням суб'єкта владних повноважень, яка проводиться відповідно до визначених законом етапів. За безпідставністю позовних вимог, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 подала до суду письмові поясненнях від 17.10.2017 року, у яких вказала наступне. Судовим рішенням у 2013 році між нею та позивачем шлюб розірвано, спільне майно поділено, квартиру присуджено їй, а право власності позивача ОСОБА_3 - було припинено. А тому, вказаний позов є безпідставним, і таким що не підлягає до задоволення, а дії Зарічненського районного сектору УДМСУ в Рівненській області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 - є обґрунтованими та законними (а.с.35-36). Третя особа у судове засідання не прибула. Судом не визнавалася обов'язковою участь третьої особи у судовому засіданні, а тому суд ухвалив про продовження розгляду справи за відсутності третьої особи за наявними у справі письмовими доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши у відкритому судовому засіданні подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 13.05.2012 ОСОБА_3, як співвласника квартири, було зареєстровано за адресою АДРЕСА_1. Вказана обставина була підтверджена поясненнями представника позивача у судовому засіданні.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 22.05. 2013 року у справі № 2-157/1, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Зарічненського районного суду від 05.04. 2013 року скасовано. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Рівненська обласна дирекція публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 Аваль", про поділ спільного майна подружжя, задоволено. Збільшено ОСОБА_4 розмір частки майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності. Спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_4, ОСОБА_3 розділено:

- ОСОБА_4 виділено квартиру АДРЕСА_1, вартістю 93958 гривень, та визначено за нею право особистої власності на вказану квартиру;

- ОСОБА_3 виділено автомобіль "Мазда 3", 2005 року випуску, колір - сірий, тип - седан легковий, вартістю 84446,24 гривень, та визначено за ним право власності на вказаний автомобіль.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, та автомобіль "Мазда 3" 2005 року випуску, колір - сірий, тип - седан легковий. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На підставі рішення суду від 22.05.2013 року у справі №2-157/1, відповідачем 26.07.2013 року було знято з реєстрації місця проживання позивача - ОСОБА_3, про що поставлено відповідну відмітку у паспорті громадянина України ОСОБА_3 серії СР № 086812.(а.с.8).

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що представником позивача, 22.08.2017 року на адресу Зарічненського районного сектору УДМСУ в Рівненській області, надіслано запит на інформацію, з метою роз'яснення підстав зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1(а.с.10).

Листом від 15.09.2017 року №525, завідувачем Зарічненського районного сектору УДМСУ в Рівненській області повідомлено, що ОСОБА_3 знятий з реєстрації місця проживання відповідно до рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 22.05.2013 року, як такий, що втратив право власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1(ч.2 п.3.1 розділу III Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077 від 22.11.2012року)(а.с.11).

Не погоджуючись з діями відповідача в частині зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, позивач звернувся до суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно зі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 405/2011, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення про Державну міграційну службу України), Державна міграційна служба України (ДМС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України (далі - Міністр).

ДМС України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через головні управління міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управління, відділи (сектори) міграційної служби в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) (п. 7 Положення про Державну міграційну службу України).

Суд звертає увагу, що відповідно до п. п. 20 п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань, здійснювала реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, вела відповідні реєстраційні обліки.

Повноваження Державної міграційної служби України та її територіальних підрозділів в частині зняття особи з реєстрації місця проживання були закріплені Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077 від 22.11.2012 року, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 1077 від 22.11.2012 року).

Так, в п.1.3. Порядку № 1077 від 22.11. 2012 року, зазначено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів.

Відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначення порядку реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлення випадків їх обмеження, регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року №1382-IV, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 11.12.2003 року №1382).

Стаття 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382 визначає місце проживання, як адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрацію - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Аналогічні підстави зняття з реєстрації місця проживання особи передбачені п. 3.1 розділу ІІІ Порядку № 1077 від 22.11.2012 року.

Відповідно до п. 3.1 вказаного Порядку, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства.

підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту);

підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Наявними матеріалами справи підтверджено, що рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 22.05. 2013 року у справі № 2-157/1, спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_4, ОСОБА_3 розділено: ОСОБА_4 виділено квартиру АДРЕСА_1, вартістю 93958 гривень, та визначено за нею право особистої власності на вказану квартиру. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

З системного аналізу вказаного рішення судом встановлено, що позивач був позбавлений права власності на вищевказане житлове приміщення, шляхом припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та визнання права особистої власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

А тому, твердження позивача про те, що в рішенні суду ніяким чином не зазначено щодо позбавлення права власності ОСОБА_3 на житлове приміщення, судом відхиляється, як необґрунтоване.

Як встановлено судом та підтверджено листом від 15.09. 2017 року № 525 Зарічненського районного сектору УДМСУ в Рівненській області, відповідачем, саме на підставі ч. 2 п. 3.1 розділу ІІІ Порядку № 1077 від 22.11.2012 року, знято з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, зняття з реєстрації ОСОБА_3 було здійснено відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що є підставою для відмови у задоволенні даної частини позовних вимог.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до пп. 20 п. 4 Положення про Державну міграційну службу України та ч.2 п.3.1 розділу ІІІ Порядку № 1077 від 22.11.2012 року, Державна міграційна служба України та її територіальний підрозділ Зарічненський районний сектор УДМСУ в Рівненській області станом на 26.07.2013 (момент зняття з реєстрації) були наділені повноваженнями щодо зняття з реєстрації місця проживання особи.

А тому, твердження позивача щодо відсутності повноважень Державної міграційної служби України та її територіальних підрозділів щодо зняття його з реєстрації - є безпідставними та такими, що не відповідають фактичних обставинам справи.

Крім того, судом вважається безпідставним посилання позивача, в обґрунтування позовних вимог, на постанову Верховного суду України від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-a, оскільки дана правова позиція висловлена щодо захисту прав зареєстрованих наймачів житлового приміщення при зміні його власника, однак не стосується правовідносин щодо зняття з реєстрації саме власника квартири, як у даному випадку.

Разом з тим, суду необхідно звернути увагу позивача на те, що статтею 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Цими приписами Основного Закону України втілено загальновідому формулу обмеження дискреційних повноважень органів державної влади, тобто органи одних гілок державної влади не вправі перебирати на себе функції і повноваження інших гілок влади.

Зважаючи на вказаний конституційний принцип, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які свідчили б про вирішення питань, які належить до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Тобто, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Оскільки відповідно до Порядку № 1077 від 22.11.2012 року та Закону України від 11.12.2003 року на Державну міграційну службу України та її територіальні підрозділи, а з 04.05. 2016 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг" від 29.12.2015 року №888 та постанови КМУ від 02.03.2016 року № 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру" на органи місцевого самоврядування, покладено функції щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, то задоволення позовних вимог щодо зобов'язання поновити реєстрацію позивача, є втручанням суду у дискреційні повноваження органу. Суд не може зобов'язати поновити реєстрацію місця проживання за обставин, коли достеменно не встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені, а всі етапи їх перевірки - завершені.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача поновити за позивачем реєстрацію місця проживання за адресою: смт. Зарічне, вул. 1-Грудня, буд.17, кв. 39 слід відмовити.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, у ході судового засідання позивач не довів суду обґрунтованість позовних вимог. Натомість, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення судових витрат, що пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз суду не надано, судові витрати присудженню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління державної міграційної служби України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зозуля Д.П.