Справа № 308/12874/16-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10014/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Ужгородського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Ужгородського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність в частині не нарахування і невиплати надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязати здійснити таке нарахування і виплату з 01 січня 2009 року та здійснювати таке нарахування щомісячно по день припинення такого права(довічно).

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є дитиною війни відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а тому в силу ст. 6 вищезазначеного Закону має право на щомісячну надбавку (доплату) до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яку відповідач в добровільному порядку у повному обсязі їй не виплачує.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року адміністративний позов залишено без розгляду, у звязку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року скасовано ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Ужгородського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області протиправною в частині не нарахування і невиплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Зобовязано Ужгородське обєднане Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 08 червня 2016 року і здійснювати таке нарахування щомісячно довічно. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені ст.ст. 1, 3, ч. 2 ст. 6, ст. 8, ч. 2 ст. 19, ст.ст. 22, 23, ч. 1 ст. 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як ст. 8 Конституції України, так і ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позивач має право на отримання надбавки до пенсії, як дитина війни, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яка відповідачем не виплачувалася. Також, пенсія позивачу призначена довічно, а підвищення до неї в розмірі 30 % мінімальної пенсії, передбачене ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", є складовою частиною її пенсії, то така надбавка повинна виплачуватись разом з пенсією довічно. Разом з тим, позивачем пропущено строк звернення до суду щодо визнання протиправною бездіяльності та зобовязання нарахувати і виплатити надбавку до пенсії за період із 01 січня 2009 року по 07 червня 2016 року, оскільки відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Не погодившись з прийнятою постановою, Ужгородське обєднане Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що станом на день подання апеляційної скарги позивач отримувала і продовжує отримувати підвищення «дитини війни» у відповідності до норм пенсійного законодавства України, ніяких протиправних дій чи бездіяльності відповідач не допускав та жодних протиправних рішень не приймав.

Також, не погодилась з прийнятою постановою ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що строк звернення до суду нею пропущено з поважних причин, оскільки, вона є інвалідом 1 групи та потребує постійного догляду, а тому не могла самостійно шукати адвоката для складання та подачі позову до суду.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу Ужгородського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області слід задовольнити повністю, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є громадянкою України та станом на 02 вересня 1945 року їй було менше 18 років, а тому має статус «дитина війни»(а.с.9).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в межах строку звернення до адміністративного суду.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування і невиплати надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязання відповідача здійснити нарахування і виплату надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2009 року по 07 червня 2016 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про пропуск строку звернення до суду з вказаними вимогами.

Відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року).

З матеріалів справи слідує, що 08 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність в частині не нарахування і невиплати відповідачем надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязати відповідача здійснити таке нарахування і виплату з 01 січня 2009 року та здійснювати таке нарахування щомісячно по день припинення такого права(довічно).

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивач заявила клопотання про поновлення строку на звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав дізналася з відповіді відповідача від 24 листопада 2016 року. Однак, судом першої підстави пропуску строку на звернення до суду визнанні неповажними.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно якої нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що призначає, та виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмежень будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, колегія суддів не бере до уваги з наступних підстав.

Норма, на яку посилається в даному випадку позивач, стосується нарахованої, але не виплаченої пенсії, в той час, як з матеріалів справи слідує, що нарахування і виплата підвищення до пенсії позивачу проводяться разом з виплатою основної пенсії. А відтак, з часу отримання підвищення до пенсії, в розмірі меншому, ніж вважає позивач, вона повинна була знати про порушення її прав та протягом 6 місяців звернутися до суду за їх захистом.

Доводи ОСОБА_1 про те, що строк звернення до суду нею пропущено з поважних причин, оскільки вона є інвалідом 1 групи, на думку колегії суддів не можуть бути підставою для поновлення строку звернення до суду, так як пенсійні виплати - це періодичні платежі, що здійснюються щомісячно, тому позивач отримуючи їх на постійній основі була обізнана про порушення її прав, а саме зменшення розміру підвищення до пенсії та мала можливість звернутись до суду за їх захистом.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення ч. 1 ст. 100 КАС України, замість залишення частини позовних вимог без розгляду, помилково прийняв рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 100 цього Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині не нарахування і невиплати надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2009 року по 07 червня 2016 року включно на підставі положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка обчислюється відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з врахуванням виплачених сум, слід залишити без розгляду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо не нарахування і невиплати позивачу надбавки до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату такої надбавки з 08 червня 2016 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями), встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що дитина війни - це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції до 1 січня 2015 року) - дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість неї, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 34 Розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набув чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а саме: у частині першій статті 6 цього Закону слова «у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни» замінено словами «у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Таким чином, з 1 січня 2015 року дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У висновках п.п.2.1 п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року, зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,8 грн.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (в редакції від 24 квітня 2014 року), дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Редакція цієї статті є діючою на час звернення позивачки до Ужгородського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та неконституційною не визнавалась. Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" також не було встановлено змін щодо застосування положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Тобто, якщо положеннями попередньої редакції цієї ст. 6 Закону визначались одні правила та розмір, що підлягав застосуванню при підвищенні доплати - виходячи з розміру 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, то згодом, безпосередньо станом за спірний період, встановлений зовсім інший порядок та розмір, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач має статус дитини війни, що не є спірним між сторонами.

З наявного в матеріалах справи листа Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області від 24 листопада 2016 року №02/Д-234 слідує, що підвищення до пенсії позивачки проводиться у розмірі 66,43 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (в редакції від 24 квітня 2014 року) та виплачується разом з основним розміром пенсії(а.с.12).

Провівши системний аналіз норм права, колегія суддів вважає, що відповідач, здійснюючи нарахування та виплати у визначеному Кабінетом Міністрів Україні розмірі, діяв з урахуванням вимог законодавства, та він не міг застосовувати не існуючої норми. Питання щодо розміру доплат, є питанням та прерогативою самої держави, як і її відповідальності. Законодавцем визначено, що саме Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями визначати порядок та розмір виплат дітям війни. Відповідач не є особою, яка сама встановлює та визначає правове регулювання цих питань, пенсійний орган є суб'єктом владних повноважень, який є виконавцем в межах цих відносин.

Отже, виходячи зі змісту фактичних обставин справи та зумовленою ними оспореного правозастосування, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач при виплаті позивачу підвищення до пенсії, як дитині війни діяв на підставі, у межах повноважень та згідно з чинним законодавством України, а тому не порушив права та законні інтереси позивача. Відповідач не мав правових підстав для застосування до спірних правовідносин положення ст.6 Закону, в редакції на час прийняття, норми яких на теперішній час існують та діють в іншій редакції закону, та у інший спосіб регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування і невиплати позивачу надбавки до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату такої надбавки з 08 червня 2016 року є безпідставними.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.160, ст. 195, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ужгородського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2017 року у справі № 308/12874/16-а скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязання Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01 січня 2009 року по 07 червня 2016 року включно на підставі положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» залишити без розгляду.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязання Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 08 червня 2016 року на підставі положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повний текст судового рішення виготовлено 17 листопада 2017 року.