Справа № 204/4208/17
Суддя: Тітова І. В.
Дата ухвалення: 2017-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/4208/17
Провадження № 2-а/204/179/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 липня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

з участю секретаря Олішевської К.Й.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про зобовязання провести поновлення пенсії,

в с т а н о в и в:

14 липня 2017 року до суду надійшов вищевказаний адміністративний позов, у якому позивач просить зобовязати відповідача поновити виплату пенсії за віком позивачу з 14.12.2014 року, у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацію втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є громадянкою України та 05.02.2001 року їй була призначена пенсія за віком, крім того вона є ветераном праці. У звязку зі збройною агресією Російської Федерації вона стала вимушеною переселенкою і після переміщення з району проведення антитерористичної операції м. Донецька до м. Дніпра стала на облік Відповідача. 14.06.2014 року ОСОБА_3 виїхала на місце проживання до Держави Ізраїль. Після виїзду за кордон відповідач затребував у неї відкрити банківський рахунок у АТ "Ощадбанк", на що 12.09.2016 року позивач вимогу виконала. Після чого представник позивача за довіреністю з'явившись особисто до відповідача з усіма необхідними оригіналами документів подав оригінал апостильованої заяви, що підписана особисто позивачем, підпис якої нотаріально завірений про перерахування пенсії за віком на банківський рахунок "Ощадбанку" позивача. 25.01.2017 року за №Л119-1/16(10) відповідач відмовив у поновленні пенсії мотивуючи тим, що у позивача відсутня реєстрація на території України. Позивач вважає дії відповідача неправомірними і дискримінаційними, а тому був змушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою.

26.07.2017р. до суду надійшли заперечення від відповідача, де зазначено, що з 01.10.2014р. позивач перебувала на обліку та отримувала пенсію як внутрішньо переміщена особа, з 01.07.2016р. виплату пенсії позивачу було призупинено у звязку із відсутністю заяви на банк відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 01.10.2014р. №509 та Постанови Кабінету Міністрів №637. Заява щодо відкриття рахунку в АТ "Ощадбанк" надійшла на адресу відповідача 12.09.2016р. Комісією від 13.10.2016р. було вирішено відмовити у відновленні виплати пенсії позивачу. Крім того, міжнародного договору, який регулював би подальший порядок виплати пенсії між Україною та Ізраїлем не укладено, отже законних підстав для поновлення пенсії позивачу немає, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України та карткою платника податків, підпис в якому засвідчений нотаріусом Держави Ізраїлю (а.с.13-24).

Відповідно до ст.100 Закону України «Про нотаріат» документи, які складено за кордоном з участю іноземних властей бо які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Згідно зі ст.1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, що підписана 05 жовтня 1961 року в Гаазі (Нідерланди) та до якої приєднались більше як 90 країн, ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються, зокрема офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Статтями 2 та 3 цієї Конвенції передбачено, що кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав-учасниць Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Як випливає з матеріалів справи, на вищевказаному документі був проставлений апостиль компетентним органом Держави Ізраїлю (а.с. 14).

З 05.02.2001р. позивачу була призначена пенсія за віком, що підтверджується посвідченням серії АБ №926035, виданого 03.07.2003р. (а.с. 25). Крім того, позивач є ветераном праці, що також підтверджується посвідченням серії АГ №432968, яке видане 29.07.2003р. (а.с.26).

Згідно з довідкою від 15.12.2014р. №, ОСОБА_3 взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с. 27).

12.09.2016р. позивач через представника звернулась до відповідача із заявою про перерахування пенсії на новий розрахунковий рахунок (а.с. 28-30).

Згодом, 27.12.2016р. представник позивача за дорученням звернувся до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії (а.с. 34-37)

ОСОБА_3 звернулась до уповноваженого управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення та перерахунок пенсії від 28.10.2016р. Підпис позивача у цій заяві разом із додатками також була засвідчений нотаріусом держави Ізраїль та скріплений апостилем (а.с.31-33).

Проте, у цьому їй було відмовлено, оскільки при поновленні виплати пенсії необхідно надати довідку з управління праці та соціального захисту населення (а.с. 38,85).

Відповідно до ст.24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституцій права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином ОСОБА_3 проживаючи в державі Ізраїль, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство не допускає обмежень права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч. 3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свобод вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

П.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005р. за №1566/11846 визначено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до п.16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації) (п.29 Порядку).

Згідно зі ст.5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Вказаним рішенням встановлено, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Право громадянина на одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000р. закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, суд доходить висновку, що відмова відповідача у призначенні позивачу виплати пенсії за віком у зв'язку із постійним проживанням в Ізраїлі є неправомірною, оскільки суперечить Конституції та законам України.

Проте, згідно з довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії виплата пенсії позивачу здійснювалась до червня 2016 року включно, тому її вимога щодо поновлення виплати пенсії з 14.12.2014 року не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а саме у частині поновлення виплати пенсії за віком не з 14.12.2014 року, як просить позивач, а з 01.07.2016 року тобто з моменту припинення здійснення виплат відповідачем.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, тож судовий збір підлягає стягненню з Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України у місті Дніпрі на користь позивача.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про зобовязання провести поновлення пенсії задовольнити частково.

Зобовязати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за віком з 01 липня 2016р. у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок)грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 28 липня 2017р.

Суддя І.В. Тітова