Справа № 335/5975/17(2-а/335/281/2017)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2017 рокусправа № 335/5975/17(2-а/335/281/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2017 р.

у справі № 335/5975/17(2-а/335/281/2017)

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до Центрального управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м. Запоріжжя щодо виплати пенсії в розмірі 85 відсотків від призначеної пенсії за віком та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м. Запоріжжя здійснити позивачу перерахунок пенсії з січня 2017 року у відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ЗУ «Про пенсійне забезпечення» без обмежень у вигляді відрахування (утримання) від призначеного розміру пенсії за віком і виплатити позивачу недоплачену (утриману) пенсію з січня 2017 року.

Позов обґрунтовано тим, що йому була призначена пенсія за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.11.2012 року. 18.03.2015 року позивач надав відповідачу заяву, в якій вказав, що 27.02.2015 року він звільнився з роботи. Однак з квітня 2015 року позивачу нараховується пенсія в розмірі 85 відсотків призначеного розміру пенсії за віком як особі, яка працює на інших посадах/роботах, оскільки з 16.11.2001 року позивач є фізичною особою підприємцем. Саме такі дії Управління Пенсійного фонду України в Вознесенівському районі м. Запоріжжя позивач вважає протиправними.

Постановою Орджонікідівського районного суду м.Запоріжжя від 10.08.2017 року позов задоволено.

На рішення суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга від Центрального обєднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якій апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, за результатами розгляду скарги просить скасувати рішення та прийняти нове про відмову у задоволені позову.

Сторони до суду не зявилися. Про день, місце та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є належний доказ, що дає судові підстави для застосування положень частини 4 статті 196 КАС України.

У звязку з неявкою сторін фіксування судового засідання не здійснювалось, відповідно ч.1 ст. 41 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді , доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 01.11.2012 року перебуває на обліку у Управлінні Пенсійного фонду в Вознесенівському районі м. Запоріжжя.

З 27.05.2015 року позивач не працює у зв'язку із звільненням із останнього місця роботи.

30 січня 2017 року позивач отримав лист №19/К-9 із якого вбачається, що Управлінням Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя на підставі ч.2 п.22 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911 продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, ОСОБА_1, як працюючому пенсіонеру нараховується лише 85% пенсії.

З 16.11.2001 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Під час апеляційного перегляду встановлено та підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Пенсійному фонду України в в Вознесенівському районі м. Запоріжжя з 01.11.2012 року та отримує пенсію за віком.

З квітня 2015року позивач отримує пенсію не у повному обсязі, а саме в розмірі 85% призначеного розміру пенсії за віком як особі, яка працює на інших посадах/роботах.

25.01.2017 року позивач звернувся до Управлінні Пенсійного фонду в Вознесенівському районі м. Запоріжжя з заявою про розяснення підстав, за якими сплачується пенсія в іншому, меншому розмірі.

Станом на 30.01.2017 року позивачу направлено лист №19/К-9, в якому зазначено, що 01.04.2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким змінено порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Оскільки 16.11.2001 року заявником було проведено державну реєстрацію фізичної особи -підприємця, тому останній вважається працюючим пенсіонером, а тому згідно з цим статусом і проводяться нарахування пенсії у меншому розмірі, ніж нараховано пенсії.

Не погоджуючись із вказаним рішенням пенсійного фонду, позивач звернувся із вказаними вимогами.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на позивачку, яка зареєстрована фізичною особою підприємцем, не розповсюджуються вимоги п.1 ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо виплати зменшеного розміну призначеної пенсії, оскільки реєстрація її як фізична особа-підприємець не є особою, що працює на інших посадах/роботі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Між сторонами виник спір щодо наявності законних підстав для застосування Пенсійним фондом до позивачки вимог ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» що виплати пенсії.

Законом за №213-УІІІ від 2.03.2015року внесені змін до ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч.1 п.3 ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії іх соціального захисту», розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Виходячи із наведеної норми вказаного Закону та з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, ПФУ в в Вознесенівському районі м. Запоріжжя вважав, що позивач є працюючим пенсіонером і до нього можливо застосувати норми статті 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, такий висновок Пенсійного фонду є помилковим виходячи з наступного.

За правилами ст.11 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особами, які працюють на інших посадах/роботах є громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; члени колективних та орендних підприємств, сільськогосподарських кооперативів, у тому числі тих, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), громадяни України, які працюють у розташованих за межами України дипломатичних представництвах, консульських установах України, філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України); громадяни України та особи без громадянства, які працюють в іноземних дипломатичних представництвах та консульських установах іноземних держав, філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах іноземних підприємств та організацій, міжнародних організацій, розташованих на території України (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України); особи, обрані на виборні посади до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які отримують заробітну плату (винагороду) за роботу на виборній посаді.

Отже, вищенаведена норма діючого законодавства не пов'язує реєстрацію особи у якості фізичної особи-підприємства із роботою на інших посадах/роботах, як визначено в ст.47 цього Закону.

Застосовуючи до ОСОБА_1 вимоги ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач не врахував тих обставин, що позивач не працює на інших посадах/роботах, що є підставою для зменшення розміру виплати пенсії.

Крім того, як вбачається з доданих до матеріалів справи копій трудової книжки позивач звільнений з останнього місця роботи 27.02.2015року, що засвідчує позивача як особу, яка вже не працює, а тому має право на отримання пенсії у повному розмірі.

Оскільки відповідач безпідставно не виплатив позивачу пенсію у повному розмірі, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення прав, а тому обґрунтовано задовольнив позов.

За правилами ст.200КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2017 р. у справі № 335/5975/17(2-а/335/281/2017) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 16.11.2017 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва