Справа № 2а-2604/06
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 2а-2604/06

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Загороднюк В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді доповідача ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді за участю секретаряОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2017 р. по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Ентерпрайз» до Одеської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року було задоволено позов Приватного підприємства «Ентерпрайз» та було визнано дії (бездіяльність) Одеської міської ради в особі управління земельних ресурсів Одеської міської ради незаконними, такими що порушують законні права та інтереси Приватного підприємства «Ентерпрайз» та зобовязано Одеську міську раду укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 530 кв.м. за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 12 з Приватним підприємством «Ентерпрайз» на підставі рішення Одеської міської ради №5312-IV від 06.03.2006р. «Про затвердження переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що підлягають продажу у 2006 році», звіту Центру державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам «Про актуалізацію експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення приватного підприємства «Ентерпрайз», розташованої за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 12 та висновку Одеського міського управління земельних ресурсів Держкомзему України №22/М від 25.05.2006 року «Про експертну грошову оцінку на безконкурентному ринку»

26.12.2016 року представник Відділу примусового виконання рішень Управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з заявою про зміну та встановлення порядку виконання судового рішення

25.07.2017 р. ухвалою Приморський районним судом м. Одеси заява була задоволена та встановлено порядок виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року шляхом зобовязання Одеської міської ради укласти два договори купівлі-продажу, а саме: укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0211, кадастровий номер :51:007:0003, розташованої за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 12 та укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0319, кадастровий номер :51:007:0002, розташованої за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 12 з Приватним підприємством "Ентерпрайз" на підставі рішення № 5312-IV від 06.03.2006 р. Одеської міської Ради "Про затвердження переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що підлягають продажу в 2006 році", Звіту центру земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам "Про актуалізацію експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення приватного підприємства "Ентерпрайз", розташованої за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 12, та Висновку Одеського міського управління земельних ресурсів Держкомзема України № 22/М від 25.05.2006 р. "Про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що підлягає продажу на без конкурентному ринку".

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою, представник Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій вважає вказану ухвалу незаконною, необґрунтованою та постановленою за умови неправильного застосування норм процесуального права, та просив її скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України, від 21.04.1999, № 606-XIV "Про виконавче провадження"( в редакції,діючої на момент виникнення правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно ст.7 Закону України, від 05.06.2012, № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином , апеляційний суд вважає, що саме державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення, а Відділ примусового виконання рішень Управління юстиції в Одеській області не є повноваженою особою.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року було ,у тому числі, зобовязано Одеську міську раду укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 530 кв.м. за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 12 з Приватним підприємством «Ентерпрайз», також у судовому рішенні було зазначено , що рішенням Одеської міської ради № 367-ІУ від 28.01.2005 р. ПП "Ентерпрайз" була відведена земельна ділянка площею 530 м. кв., для розміщення і експлуатації кафе з літнім майданчиком за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога 12. , на якій знаходиться об'єкт нерухомості - кафе "Мілан", що належить ПП "Ентерпрайз" , а рішенням № 5312-ІУ від 06.03.2006 р. Одеська міська рада дала згоду на продаж земельної ділянки площею 530 м. кв. за адресою м. Одеса, Фонтанська дорога 12 і включила ії в «Перелік земельних ділянок несільськогосподарськоро призначення, що підлягають продажу в 2006 році".

Але, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.09.2016 р. вбачається відсутність земельної ділянки площею 530 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 12 .

Крім того, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-014 від 24.04.2014 р., за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога 12, земельній ділянці площею 0,0211 присвоєно кадастровий номер :51:007:0003 та у відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за Територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради зареєстровано земельну ділянку за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога 12, кадастровий номер :51:007:0003, дата державної реєстрації земельної ділянки: 15.04.2005 р.

А згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-014 від 24.04.2014 р. за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога 12 земельній ділянці площею 0,0319 присвоєно кадастровий номер :51:007:0002 та у відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за Територіальною громадою міста ОСОБА_4 в особі Одеської міської ради зареєстровано земельну ділянку за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога 12, кадастровий номер :51:007:0002, дата державної реєстрації земельної ділянки: 15.04.2005 р.

До цього часу остаточне судове рішення , яке набуло законної сили, не виконане відповідачем .

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п.71. Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04 ,принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обовязок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Othersv. Romania), п. 38).

Згідно із п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року , тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V).

Згідно п.63- 65 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «ОСОБА_5 проти України» (заява № 40450/04), рішення набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року, Суд повторює, що стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) прямо виражає обов'язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (див. справу "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI).

Зміст зобов'язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції ( 995_004 ) залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман проти Росії" (N 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

Суд вже дав широке тлумачення вимогам статті 13 Конвенції ( 995_004 ) щодо скарг про невиконання рішень національних судів у нещодавньому рішенні у справі Бурдова (N 2) (див. згадане вище рішення у справі Бурдова, п. 98-100), у відповідних пунктах якого зазначено: "98. Якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії" (N 1) (Scordino v. Italy) (no. 1) [GC], N 36813/97, п. 183, ECHR 2006-...). Так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі "Метаксас проти Греції", п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) (див. згадане вище рішення у справі Акашева, пп. 21-22).

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду 1-ої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви , так як Відділ примусового виконання рішень Управління юстиції в Одеській області не є повноваженою особою для звернення вказаною заявою про встановлення порядку та способу виконання судового рішення, якою є саме державний виконавець , але враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, для застосування ефективного ,як з практичної, так і з правової точки зору, засобу юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції , та для запобігання подальшого тривалого невиконання остаточного судового рішення , не надаючи можливості органу місцевого самоврядування , який не дотримався своїх власних процедур, мати отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків, суд 1-ої інстанції, після встановлення обставин, що перешкоджають виконанню судового рішення ,повинен був скористатись своїм правом та за власною ініціативою встановити спосіб та порядок виконання судового рішення не змінюючи його суті , шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,053 га, розташованої за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 12, яка складається з земельних ділянок площею 0,0211 га , кадастровий номер :51:007:0003, та площею 0,0319 га , кадастровий номер :51:007:0002.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Згідно п.6 ч.1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову ухвалу суду.

Відповідно до п. 3. ч.1. ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Таким чином , апеляційний суд доходить до висновку щодо наявності підстав для скасування ухвали суду 1-ої інстанції та прийняття нової ухвали про відмову у задоволенні заяви,та встановлення порядку виконання судового рішення за ініціативою суду.

Керуючись ч.1 ст. 195 , п.6 ч.1. ст.199, 202, п.3 ч.1 ст. 205,ст. 206 ,210, 211, 212 , ч. 5 ст. 254,263 КАС України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2017 року скасувати.

Прийняти нову ухвалу:

У задоволенні заяви представника Відділу примусового виконання рішень Управління юстиції в Одеській області про зміну та встановлення порядку виконання судового рішення відмовити..

За ініціативою суду, встановити порядок виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 р., шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,053 га, розташованої за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 12, яка складається, яка в цілому складається з земельних ділянок площею 0,0211 га , кадастровий номер :51:007:0003, та площею 0,0319 га , кадастровий номер :51:007:0002.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя Домусчі С.Д.

Суддя Коваль М.П.