Справа № 826/3578/15
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

15 листопада 2017 року м. Київ№ 826/3578/15
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кармазіна О.А., суддів: Катющенка В.П. та Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс"
до Кабінету Міністрів України
третя особаДержавна казначейська служба України
провизнання протиправними дій та стягнення коштів на відшкодування шкоди,-
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому, з урахуванням прийнятих судом до розгляду заяв позивача про збільшення позовних вимог від 29.04.2015р. №202 та від 03.11.2017р., просить:

1) визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України щодо видання розпорядження від 05.11.2014р. № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053";

2) стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАР АЛЬЯНС» (вул. Умова, 1/1, м. Горлівка, Донецька область, 84609, ідентифікаційний код юридичної особи 33853132) 6 546 498,12 грн. на відшкодування шкоди, завданої протиправними діями Кабінету Міністрів України, що складає суми сплаченого позивачем єдиного внеску.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що товариство зареєстровано у м. Горлівка Донецької області.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII (далі - Закон 1669-VII), який набрав чинності 15.10.2014, розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", був доповнений п. 9-3 наступного змісту:

«Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану».

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону 1669-VII Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону повинен був затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Так, розпорядженням КМ України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р був затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (далі - Перелік). Серед цих населених пунктів є м. Донецьк. На час звернення до суду позивач перебуває на обліку у СДПІ з обслуговування великих платників м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області.

Отже, як зазначено у позові, на позивача поширювалась дія п. 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 цього Закону.

Однак, розпорядженням КМ України від 05.11.2014р. № 1079-р була зупинена дія розпорядження від 30.10.2014р. № 1053.

У позові зазначається, що внаслідок прийняття зазначеного розпорядження позивач не має можливості реалізувати своє право, передбачене вищезгаданою нормою п. 9-3 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 цього Закону.

Позивач зазначає, що право зупиняти дію актів КМ України має лише Президент України. Отже, на думку позивача, у контексті ч. 2 ст. 19 Конституції України, зупиняючи дію власного розпорядження, КМ України діяв не у межах повноважень та не у спосіб, встановлений Конституцією України.

В контексті неправомірності зупинення дії розпорядження КМ України від 30 жовтня 2014р. N 1053-р позивач посилається на розгляд справ № 826/18327/14 та 826/18330/14.

Позивач також зазначає, що з метою виконання зобов'язань перед працівниками був змушений сплатити єдиний внесок, оскільки через протиправні дії відповідача він був позбавлений встановленого законом права не сплачувати зазначені внески.

Таким чином, через, як вважає позивач, протиправні дії відповідача, які полягають у зупиненні ним дії власного акту, виданого на виконання прямих приписів закону, останньому було завдано майнової шкоди у вигляді вимушено сплаченої суми єдиного соціального внеску, починаючи з листопада 2014 року.

В контексті обґрунтування розміру завданої шкоди позивач додає копії платіжних доручень за період: листопад 2014 - листопад 2015.

Відповідач проти позову заперечив, пославшись на його на необґрунтованість, а також на те, що прийняття розпорядження від 05.11.2014р. №1079-р жодним чином не впливає на реалізацію прав та обов'язків позивача як платника єдиного внеску, яке має своє окреме правове регулювання.

Третя особа пояснень відносно предмету спору не надала.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження.

Під час розгляду справи з'ясовано, що розпорядженням КМ України від 30 жовтня 2014р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

Розпорядженням КМ України від 5 листопада 2014р. № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. № 1053» відповідно було зупинено дію розпорядження КМ України від 30 жовтня 2014р. № 1053.

У той же час, Окружним адміністративним судом м. Києва розглянуто справу № 826/18327/14 за позовом ТОВ «Тар Альянс» до Кабінету Міністрів України, зокрема, про визнання нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053", тобто оскаржувався акт, дії щодо прийняття якого оскаржуються у даній справі.

Постановою ОАС м. Києва від 20.01.2017р. по справі № 826/18327/14 у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду набрала законної сили 24.03.2017р. (т. 3; а.с.2).

Із змісту позовної заяви у справі № 826/18327/14 (т. 2; а.с. 239-241) та із змісту постанови суду у вказаній справі вбачається, що підстави позову у зазначеній справі та у справі, що розглядається, є однаковими.

Так, посилаючись у позові по справі № 826/18327/14 на те, що позивач перебував на обліку в СДПІ з обслуговування великих платників м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області, а також на вищезгадані положення Закону № 1669-VII, позивач у справі № 826/18327/14 також зазначав, що внаслідок прийняття Розпорядження КМ України від 5 листопада 2014р. № 1079-р не має можливості застосувати вищезгадані пільги. Як і у справі, що розглядається, у справі № 826/18327/14, позивач вважає дії КМУ щодо зупинення розпорядження від 30 жовтня 2014р. № 1053-р порушенням ч. 5 ст. 11 Закону 1669-VII.

У взаємозв'язку з вищевикладеним слід додати, що за загальним правилом прийняття актів державного управління - це стадійна діяльність державних органів, різновид адміністративного провадження. Стадії прийняття актів державного управління: 1 стадія - встановлення необхідності прийняття управлінського акту, підготовка його проекту; 2 стадія - узгодження, візування, обговорення, внесення проекту акту на розгляд відповідного органу; 3 стадія - обговорення та відпрацювання проекту нормативного акту управління; 4 стадія - прийняття, оформлення та реєстрація нормативного акту управління; 5 стадія - доведення актів до виконавців (опублікування, розсилка, ознайомлення під розпис тощо).

Враховуючи вищевикладене, а також критерії оцінки правомірності акту суб'єкта владних повноважень, визначені у ч. 3 ст. 2 КАС України, слід дійти висновку, що оцінка правомірності певного акту включає в себе і оцінку дій по його прийняттю відповідно до стадій нормотворчого процесу, процедура прийняття якого завершується власне його підписанням, оформленням, оприлюдненням.

Відтак, проаналізувавши предмет і підстави позовів у справах № 826/3578/15 та № 826/18327/14, слід дійти висновку, що оскарження дій щодо прийняття Розпорядження, у справі, яка розглядається, є нічим іншим як оскарження власне самого розпорядження в рамках справи № 826/18327/14, вимоги відносно чого викладені іншими словами у справі, що розглядається.

Тобто, має місце наявність обставин, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України, а саме - наявна постанова суду, що набрала законної сили, з того самого спору і між тими самими сторонами.

Наявність зазначених обставин зумовлює висновок суду про необхідність закриття провадження у справі в частині позовної вимоги № 1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Окрім того, враховуючи зазначений висновок суду про закриття провадження у справі в частині зазначених вимог, а також наявність другої позовної вимоги про стягнення шкоди, суд також зазначає наступне.

Відповідно до ч 2. ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відтак, оскільки провадження в частині позовної вимоги № 1 підлягає закриттю, позовна вимога про стягнення шкоди не може самостійно розглядатися в порядку адміністративного судочинства і має розглядатися, виходячи із складу сторін та характеру відносин, в порядку господарського судочинства. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині вимоги про стягнення шкоди на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Керуючись положеннями статей п. 4 ч. 1 ст. 157, п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. 160, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 826/3578/15.

Ухвалу про закриття провадження в адміністративній справі надіслати сторонам.

Роз'яснити позивачу, що позовні вимоги про стягнення шкоди підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді: В.П. Катющенко

Т.О. Скочок