Справа № 823/1580/17
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року справа № 823/1580/17

16 год. 15 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

при секретарі судового засідання - Баклаженко Н.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача - Коваленко А.П. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом, в якому просить зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) (далі - відповідач) здійснити нарахування та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 07.11.2015 до дня фактичного розрахунку з урахуванням індексації.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 у справі №703/6310/15-а (П/823/22/15) визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 06.11.2015 №312 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та поновлено її з 07.11.2015 на посаді інспектора сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Смілянського міського відділу (з обслуговування м. Сміла і Смілянського району) управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області. Однак, на даний час постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 в частині поновлення позивача на посаді не виконана, тому на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення. Враховуючи вищевикладене, позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача позов не визнав, подав письмові заперечення, у яких зазначив, що наказ, на підставі якого ОСОБА_1 було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ станом на день звернення до суду скасовано, однак наказу про поновлення позивача на служби не видавався, тому на думку представника відповідача відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, оскільки відсутній орган, який може поновити позивача на службі.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24.02.2009 проходила службу в органах внутрішніх справ, відповідно до наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 27.03.2014 №58о/с перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку (до 13.01.2017).

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 06.11.2015 №312 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) звільнено із 06.11.2015 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 "Г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) з посади інспектора сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Смілянського МВ (з обслуговування м. Сміла та Смілянського району) УМВС України в Черкаській області. Тією ж датою МВС України прийняв наказ №1388 про визнання такими, що втратили чинність, штатів органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 у справі №703/6310/15-а (П/823/22/15) визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 06.11.2015 №312 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та поновлено її з 07.11.2015 на посаді інспектора сектору інформаційно-аналітичного забезпечення Смілянського міського відділу (з обслуговування м. Сміла і Смілянського району) управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

У зв'язку з тим, що вказане рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 в частині поновлення позивача на посаді не виконане, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Вирішуючи спір по суті з оглядну на аргументацію сторін, суд зазначає, що Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Ця норма передбачає обов'язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Зазначена норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Закон пов'язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Отже, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Згідно ст. 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою статті 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Разом з тим, постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді негайно не виконано.

Частиною четвертою статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до ст. 5 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 2 ст. 65 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження»).

З огляду на те, що постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 у справі №703/6310/15-а (П/823/22/15) в частині поновлення позивача на посаді не виконана, суд вважає, що згідно ст. 236 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до довідки заступника голови ліквідаційної комісії УМВС в Черкаській області середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарні місяці перед місяцем звільнення (з врахуванням наказу від 27.03.2014 №58 о/с щодо надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку), тобто за січень 2014 року складає 2265 грн. 12 коп., за лютий 2014 року складає 2268 грн. 12 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача становить 110 грн. 57 коп. (2265 грн. 12 коп. + 2268 грн. 12 коп. / 41 (кількість робочих днів у січні-лютому 2014 року) = 110 грн. 57 коп.).

Суд встановив, що час затримки у поновленні позивача на посаді за період з 16.01.2017 по 13.11.2017 (з врахуванням наказу від 27.03.2014 №58 о/с щодо надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку до 13.01.2017) становить 207 робочих днів.

Середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 16.01.2017 по 13.11.2017 складає 22887 грн. 99 коп. (207 робочих днів х 110 грн. 57 коп. = 22887 грн. 99 коп.), однак враховуючи те, що чинним законодавством України передбачено індексацію лише заробітної плати, тому відсутні правові підстави для індексації середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі.

Під час прийняття вказаного рішення судом враховано, що норми Кодексу законів про працю України регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до пункту 3 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наведені норми законодавства дають підставу для висновку, що нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ норм Кодексу законів про працю України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За правилами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-389а13), а тому суд дійшов висновку про застосування до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку за весь час затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі

У зв'язку із вищенаведеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Вимога позивача щодо зобов'язання управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення - не підлягає до задоволення, оскільки зобов'язання суб'єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду є правом, а не обов'язком суду, крім того, відсутні підстави вважати, що після набрання законної сили вказаного рішення суду відповідач по справі буде ухилятись від його виконання.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (в особі ліквідаційної комісії) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у поновленні на посаді за період із 16 січня 2017 року по 13 листопада 2017 року в розмірі 22887 (двадцять дві тисячі вісімсот вісімдесят сім) грн. 99 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Гайдаш

Повний текст рішення виготовлено 20 листопада 2017 року.