Справа № 336/1602/17(2-а/336/166/2017)
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2017 рокусправа № 336/1602/17(2-а/336/166/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Лукманової О.М. Дурасової Ю.В.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01 вересня 2017 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд визнати протиправними дії відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, в якої сплачено страхові внески, за 2007 рік при призначенні їй пенсії за віком, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком з застосуванням середньої заробітної плати, в якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.04.2016 року та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією. Також просила стягнути з Державного бюджету України судовий збір та витрати на правову допомогу.

Постановою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції, винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя підлягає частковому задоволенню , з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, з 13.02.2017 року позивач перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному Управлінні пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, яку їй було призначено у відповідності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

Позивачка звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за віком на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При розрахунку їй пенсії відповідачем було неправомірно та безпідставно взято показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік (1197,91 грн.), хоча в 2017 році мав застосовуватись показник середньої заробітної плати по Україні за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто 2014-2016 роки.

Згідно відповіді від 24.02.2017 за № 122/К-1 відповідачем було відмовлено у здійсненні належного перерахунку пенсії.

Частиною 3 статті 45 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Проте, позивачу, який отримував пенсію за вислугу років на підставі Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, за його заявою була призначена інша державна пенсія за віком на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тобто за іншим законом і, відповідно, на інших підставах. Крім того, після отримання права на пенсію за вислугу років позивач продовжував працювати та сплачував страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, що не спростовується відповідачем.

Отже, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для здійснення позивачу перерахунку пенсії є правильними.

Подібна правова позиція була також висловлена Вищим Адміністративним судом України в ухвалах від 26 травня 2015 року № К/800/2756/14, від 03 червня 2015 року № К/800/15619/15 та Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14, яка, відповідно до приписів статті 244-2 КАС України, є обов'язковою для всіх судів України.

Щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу , колегія суддів зазнача наступне, відповідно до ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

В свою чергу, документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов'язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару та порядок його оплати. Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Довіреність (ордер). Документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VІ, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні ( ст.2 Закону).

Так, в матеріалах справи наявний договір про надання юридичних послуг від 18.08.2017 року укладений між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1

За умовами договору № 31/1ш про надання юридичних послуг від 18.08.2017 року, а саме п.3.3, виконання послуги та її оплата підтверджується актом виконаних робіт, який підписується сторонами або їх уповноваженими представниками. Відповідно до умов договору (а. с.50) його предметом є представництво, складання позову, надання допомоги і захист інтересів клієнта, в тому числі у судах. Втім, оскільки не доведено та не надано належних доказів надання правової допомоги - акту виконаних робіт, в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

За викладених обставин, підстави для компенсації витрат на правову допомогу згідно ст.90 КАС України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» відсутні.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, порушено норми матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01 вересня 2017 р. скасувати частково.

В задоволенні позовних щодо стягнення з Шевченківського об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя понесених витрат на правову допомогу в розмірі 1500 гривень - відмовити.

В іншій частині Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2017 р. залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня викладення повного тексту згідно ст.ст. 211-212 КАС України.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Ю.В. Дурасова