Справа № 816/1115/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 р.Справа № 816/1115/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року по справі № 816/1115/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, треті особи ОСОБА_13 сільська рада Решитилівського району Полтавської області, Департамент екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації про визнання протиправними відмови, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, треті особи ОСОБА_13 сільська рада Решитилівського району Полтавської області, Департамент екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації в якому просили:

- визнати протиправними відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, викладених у листах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області:

- від 22 червня 2017 року № 8268/6-17 на ім'я ОСОБА_2; - від 22 червня 2017 року № 8269/6-17 на ім'я ОСОБА_11; - від 22 червня 2017 року № 8270/6-17 на ім'я ОСОБА_10; - від 22 червня 2017 року № 8271/6-17 на ім'я ОСОБА_9; - від 22 червня 2017 року № 8272/6-17 на ім'я ОСОБА_8; - від 22 червня 2017 року № 8273/6-17 на ім'я ОСОБА_7; - від 22 червня 2017 року № 8274/6-17 на ім'я ОСОБА_12; - від 22 червня 2017 року № 8275/6-17 на ім'я ОСОБА_5; - від 22 червня 2017 року № 8341/6-17 на ім'я ОСОБА_4; - від 22 червня 2017 року № 8243/6-17 на ім'я ОСОБА_3; - від 22 червня 2017 року № 8244/6-17 на ім'я ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати дозвіл ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_13 Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року частково задоволено позов.

Визнано протиправними відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою, викладених у листах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області:

- від 22 червня 2017 року № 8268/6-17 на ім'я ОСОБА_2;

- від 22 червня 2017 року № 8269/6-17 на ім'я ОСОБА_11;

- від 22 червня 2017 року № 8270/6-17 на ім'я ОСОБА_10;

- від 22 червня 2017 року № 8271/6-17 на ім'я ОСОБА_9;

- від 22 червня 2017 року № 8272/6-17 на ім'я ОСОБА_8;

- від 22 червня 2017 року № 8273/6-17 на ім'я ОСОБА_7;

- від 22 червня 2017 року № 8274/6-17 на ім'я ОСОБА_12;

- від 22 червня 2017 року № 8275/6-17 на ім'я ОСОБА_5;

- від 22 червня 2017 року № 8341/6-17 на ім'я ОСОБА_4;

- від 22 червня 2017 року № 8243/6-17 на ім'я ОСОБА_3;

- від 22 червня 2017 року № 8244/6-17 на ім'я ОСОБА_1.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території Другої ОСОБА_13 сільської ради Решетилівського району Полтавської області з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині постанови.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість не погодившись з постановою суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив постанову скасувати в частині та прийняти нове рішення яким задовольнити позов у повному обсязі (т.2 а.с.6-13). Вважають, що існують усі правові підстави для зобовязання надати дозвіл позивачам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_13 Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

Розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, з урахуванням приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС України. Від сторони позивачів-апелянтів надійшли пояснення по справі та клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Просили задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи в звязку з перебуванням представника у іншому судовому засіданні не приймається колегію суддів. Неявка представнирків сорін, явка яких обовязковою не визнавалась не є перешкодою для розгляду, вирішення справи та прийняття судового рішення за наявними у справі матеріалами. При тому, що апеляційна скарга відповідача була повернута, в звязку з неусуненням недоліків апеляційної скарги, а тому перегляд постанови здійснювався в межах апеляційної скарги позивачів.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на суть порушених прав позивачів, належним способом їх захисту буде зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_13 Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у встановленому законом порядку набули статусу учасників бойових дій, що підтверджено посвідченнями серії УБД № 140499, серії МВ № 022236, серії УБД № 039741, серії АА № 139863, серії ЮА № 025136, серії УБД № 139915, серії УБД № 028834, серії УБД № 040932, серії МВ № 022329, серії АБ № 598385, серії УБД № 139829, копії яких залучені до матеріалів справи (а.с. 3-13).

Згідно даних реєстрації вхідної кореспонденції 14 червня 2017 року позивачі звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, на території ОСОБА_13 Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, яка знаходиться за межами населених пунктів (а.с. 90, 93, 96, 99, 102, 105, 108, 111, 114, 117, 120). До клопотання позивачі додали викопіювання з графічного матеріалу із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки та зазначенням її орієнтовного розміру (а.с. 91, 94, 97, 100, 103, 106, 109, 112, 115, 118, 121). Також повідомили, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використали.

Листами від 22 червня 2017 року вих. № 8344/6-17, № 8268/6-17, № 8341/6-17, № 8275/6-17, № 8269/6-17, № 8274/6-17, № 8273/6-17, № 8272/6-17, № 8271/6-17, № 8270/6-17, № 8343/6-17 відповідач повідомив позивачів, що за інформацією відділу у Решетилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області земельні ділянки, які вони бажають отримати відносяться до земель природоохоронного призначення, а Головне управління не розпоряджається землями природоохоронного призначення та не має правових підстав для задоволення клопотань (а.с. 92, 95, 98, 101, 104, 107, 110, 113, 116, 119, 122)

З наведених підстав, позивачам відмовлено у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності у власність для ведення особистого селянського господарства.

Здійснюючи апеляційний перегляд колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Так, згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Отже, позивач має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

За приписами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_14 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_14 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомого згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Як встановлено судами зі змісту листів Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22 червня 2017 року вих. № 8344/6-17, № 8268/6-17, № 8341/6-17, № 8275/6-17, № 8269/6-17, № 8274/6-17, № 8273/6-17, № 8272/6-17, № 8271/6-17, № 8270/6-17, № 8343/6-17, що підставою для відмови у наданні позивачам дозволу на виготовлення проектів землеустрою відповідач зазначив інформацію відділу у Решетилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відповідно до якої запитувані земельні ділянки позначені як землі природоохоронного призначення. З цих підстав, відповідач зауважив, що Головне управління не уповноважене розпоряджатись землями природоохоронного призначення.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що відмовляючи позивачам у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою, відповідач виходив виключно з відсутності у нього прав розпоряджатись відповідною земельною ділянкою, у зв'язку з чим не здійснював перевірку клопотань позивача на відповідність вимогам статті 118 Земельного кодексу України.

Оцінюючи такі твердження відповідача, суд першої інстанції врахував положення пункту 5 Постанови Верховної ОСОБА_14 України від 13 березня 1992 року № 2200-ХІІ "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі", яким встановлено, що роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій, передбачених частиною другою пункту 3 цієї Постанови, провадиться починаючи з 15 травня 1992 року відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств і організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) ОСОБА_14 районною (міською) ОСОБА_14 народних депутатів.

За змістом пункту 3.4 Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України 15 травня 1992 року, із земель, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств і організацій, відмежовують земельні ділянки, що визначені як землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, і не можуть передаватися у колективну і приватну власність. До земель природоохоронного призначення відносяться природоохоронні території та розташовані на них об'єкти, що підлягають особливій охороні, мають велику екологічну цінність як унікальні типові природні комплекси, для збереження сприятливої екологічної обстановки, попередження та стабілізації негативних природних процесів і явищ, а також місцеві дендрологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва, ботанічні сади, заповідні урочища, пам'ятки природи, сільськогосподарські угіддя, що підлягають тимчасовій консервації внаслідок деградації, а також земельні ділянки, які за проектами контурно-меліоративної організації території повинні бути залісені або залужені.

Відмежовані землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення позначаються на проектному плані, обчислюється їх площа і складається відповідна експлікація.

ОСОБА_15 роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства "ім. Т. Шевченка" Решетилівського району Полтавської області, зі змісту якого встановлено, що обрана позивачами земельна ділянка знаходиться у площині, позначеній на ОСОБА_15 як землі природоохоронного позначення. Викопіювання із даного ОСОБА_15 залучено до матеріалів справи (а.с. 178-180, 194-202).

З посиланням на наведені обставини представник відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції стверджувала про правомірність відмов Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у наданні позивачам дозволу на розробку проектів землеустрою.

Однак, суд першої інстанції правомірно не погодився з даними твердженнями відповідача.

Згідно з частиною першою статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

За приписами статті 43 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва) /стаття 44 Земельного кодексу України/.

До земель іншого природоохоронного призначення належать земельні ділянки, в межах яких є природні об'єкти, що мають особливу наукову цінність /частина перша статті 46 Земельного кодексу України/.

Як зазначено в письмових поясненнях наданих представником Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації на колишній території ОСОБА_13 Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області відсутні території та об'єкти природо-заповідного фонду; на території ОСОБА_13 Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області відсутні території та об'єкти природо-заповідного фонду (а.с. 205-207).

Відповідно до частини першої статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_14 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

В силу положень частини сьомої цієї ж статті, зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням наведеного, відповідачем не доведено, що наданий відповідачем ОСОБА_15 роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства "ім. Т. Шевченка" Решетилівського району Полтавської області містить відомості про те, на підставі яких нормативних документів запитувану земельну ділянку позначено, як об'єкт природоохоронного призначення. Також не надано доказів прийняття компетентними органами рішень про віднесення запитуваних земельних ділянок до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Наразі згадані земельні ділянки відноситься до сільськогосподарських угідь, доказів зміни її цільового призначення суду не надано.

Згідно з пунктом "а" частини другої статті 22 Земельного кодексу України, до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Так, за змістом пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Пунктом 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521, визначено, що Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого, що розпорядження обраними позивачами земельними ділянками здійснює відповідач, як територіальний орган Держгеокадастру у Полтавській області.

А відтак, відмови Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з наведених підстав у наданні позивачам дозволів на розроблення проекту землеустрою, оформлені листами від 22 червня 2017 року вих. № 8344/6-17, № 8268/6-17, № 8341/6-17, № 8275/6-17, № 8269/6-17, № 8274/6-17, № 8273/6-17, № 8272/6-17, № 8271/6-17, № 8270/6-17, № 8343/6-17, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Відповідач у ході судового розгляду справи не довів, що у спірних відносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами про віднесення обраної позивачем земельної ділянки до земель природоохоронного призначення.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в частині вимог про визнання протиправними відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладеної у листі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22 червня 2017 року вих. № 8344/6-17, № 8268/6-17, № 8341/6-17, № 8275/6-17, № 8269/6-17, № 8274/6-17, № 8273/6-17, № 8272/6-17, № 8271/6-17, № 8270/6-17, № 8343/6-17 є такими, що підлягають задоволенню.

Стовно позовних вимог про зобов'язання відповідача надати дозвіл позивачам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_13 Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, на думку суду апеляційної інстанції правомірно вирішив це питання.

Так, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до положень частини сьомої статті 118 ЗК України, компетентний орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з цим, відмовляючи позивачам у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою відповідач виходив з відсутності у нього повноважень на розпорядження обраною земельною ділянкою та не здійснив перевірку клопотань позивачів на відповідність наведеним вище вимогам закону.

За таких обставин, судом вірно зроблені висновки, що оскільки відповідач не виконав приписи закону щодо перевірки клопотання позивачів на відповідність вимогам Земельного кодексу України, то виходячи зі змісту положень КАС України існують усі правові підстави для відмови у задоволенні вимог стосовно зобовязання надання дозволу, тому як ця компетенція щодо належної перевірки на відповідність зазначеним обставинам, без вирішення цього питання відповідачем та прийняття певного рішення за наслідками такої перевірки, позбавляє суд можливості підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу влади.

А тому, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача надати позивачам дозвіл на розробку проектів землеустрою не можуть бути задоволені судом.

Згідно з частиною другою статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до частини другої статті 162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на суть порушених прав позивачів колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом їх захисту буде зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання позивачів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею по 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства натериторії ОСОБА_13 Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2017 року по справі № 816/1115/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_16
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_17 ОСОБА_18