Справа № 749/717/17
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 749/717/17 Головуючий у 1-й інстанції: Чигвінцев М.С. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Корюківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Корюківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій незаконними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Корюківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Корюківського обєднаного Управління Пенсійного фонду України № 480/05 від 11 квітня 2014 року про відмову у призначенні пенсії за віком, зобов'язати Корюківське об'єднане управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_3 пенсію за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 03 квітня 2017 року, зарахувавши до стажу період роботи в колгоспі "Росія" Білогірського району АР Крим та в ПП "Росія" СХП "Заря", з урахуванням заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року.

Постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2017 року даний адміністративний позов - задоволено.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити розгляд за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Сновського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій із заявою при призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». До заяви нею було додано копію паспорта та ідентифікаційного коду, копії трудових книжок, довідку про період роботи в Ленінській ЦРЛ від 22 серпня 2017 року №114, копію атестату про навчання від 31 липня 1978 року №1335, копію свідоцтва про шлюб від 28 червня 1984 року серії НОМЕР_1, копію свідоцтва про народження дитини від 37 липня 1991 року серії НОМЕР_2, довідку Сновського районного центру зайнятості від 30 березня 2017 року №160, індивідуальні відомості про застраховану особу.

11 квітня 2017 року відповідач прийняв рішення за № 480/05 про відмову у призначенні позивачу пенсії згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яке вмотивоване тим, що за наданими позивачем документами можливо зарахувати до страхового стажу лише 9 років 3 місяці 16 днів. До цього стажу ввійшла робота в Ленінській ЦРЛ, період навчання, період роботи в Сімферопольському м'ясокомбінаті, період роботи на Сімферопольському заводі пластмас, період роботи в ЖЕУ, період роботи в середній школі №26, період роботи в ПСП "Прогрес" та період отримання допомоги по безробіттю. Періоди роботи з 23 листопада 1985 року по 31 грудня 1994 року в колгоспі "Росія" Білогірського району АР Крим неможливо зарахувати до страхового стажу позивача, оскільки записи в трудовій книжці про вихододні та встановлений мінімум не підписані посадовими особами та за кожен рік не завірені печатками. Зазначено, що довідка про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений мінімум та про членство в колгоспі позивачем не надавалася до управління. Відповідно до розписки-повідомлення, для призначення пенсії необхідно подати в строк до 03 липня 2017 року довідки про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлений мінімум вихододнів та дату вступу в колгосп за період роботи в колгоспі «Росія» Белогірського району АР Крим з 23 листопада 1985 року по 31 грудня 1994 року та в ПП «Росія» СХП «Заря» з 27 травня 1996 року по 21 квітня 1998 року, довідки про зміну назви організації, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01 липня 2000 року.

Позивачем додатково відповідачу були надані довідки про періоди в колгоспі «Росія» та ПП «Росія» АР Крим, яких не вистачало на момент подання заяви від 03 квітня 2017 року для призначення пенсії, видані архівним відділом Адміністрації Белогірського району Республіки Крим.

Однак, листом від 16 червня 2017 року №1078/05 позивачу повідомлено, що надані документи не можуть бути взяті до уваги при призначенні пенсії, оскільки Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на тимчасово окупованій території і відповідно до п.2 ст. 9 цього закону визначено, що будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку не передбаченому законом і будь-який акт (рішення, документ), виданий ними не є дійсним і не створює правових наслідків.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з системного аналізу приписів статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статей 1, 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а також статті 23 Загальної декларації прав людини, ч. 3 статті 46 Конституції України, дійшов висновку про необґрунтованість відмови Управління у призначенні пенсії позивачу, оскільки викладені у довідці відомості стосується доокупаційного періоду, а видача її не уповноваженим органом не може бути підставою для позбавлення особи соціальних прав.

Мотивуючи апеляційну скаргу, відповідач вказав на безпідставне неврахування прямого законодавчого припису щодо недійсності та нестворення правових наслідків будь-якими документами, виданими органами на тимчасово окупованих територіях, які створені не в установленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч. 1 статті 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

В силу абз. 2 ч. 1 статті 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

Згідно копії паспорта позивача, ОСОБА_3 народилась 25 березня 1959 року, а тому на момент звернення до відповідача мала право на призначення пенсії за віком, оскільки досягла встановленого законом пенсійного віку 57 років 6 місяців.

Згідно ч. 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Приписи ч. 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначають, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч. 1 статті 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що пенсіонер має право на врахування при призначенні пенсії заробітної плати (доходу) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 30 червня 2000 року незалежно від перерв. При цьому, виникнення такого права законодавець пов'язує із обов'язком особи надати довідку про заробітну плату.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій .

У довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року N 310 «Про трудові книжки колгоспників» (була чинна на час внесення записів до трудової книжки позивача до 1991 року), трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що довідки мають надаватися у разі, коли відсутні відомості в трудовій книжці про роботу особи у спірний період, що визначає її право на пенсію.

Відповідно до п. 17 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання в зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями, стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації/ в тому числі колгоспі / або в одній системі.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про те, що видані архівним відділом Адміністрації Белогірського району Республіки Крим довідки можуть бути враховані Управлінням при призначенні пенсії позивача, оскільки видача їх організацією, створеною всупереч вимог законодавства України, не може позбавляти права особи на належне пенсійне забезпечення, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 132 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Зі змісту преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон) вбачаться, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1049 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв'язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.

Тобто, одним з основних напрямків політики держави України стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист та повноцінна реалізація, зокрема, соціальних прав громадян України.

Приписи ст. 1 Закону визначають, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Положеннями ч. ч. 1-3 статті 9 Закону визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, апелянт обґрунтовано наголошує на тому, що будь-які акти (рішення, документи), видані органами та/або особами, які створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до трудової книжки колгоспника УКР №1760351 встановлено, що позивач була членом колгоспу «Росія» Белогірського району АР Крим в період з 23 листопада 1985 року по 31 грудня 1994 року та членом ПП «Росія» СХП «Заря» з 27 травня 1996 року по 21 квітня 1998 року. Протягом вказаних періодів позивач виконувала встановлений мінімум вихододнів. Вказане підтверджується трудовою книжкою, архівними довідками №06-26/161-м, №06-26/163-м, №06-26/162-м, №06-26/164-м, №06-26/165-м, №06-26/166-м, виданими архівним відділом Адміністрації Белогірського району Республіки Крим.

Водночас, Управлінням не було враховано, що інформація, що міститься у довідках архівного відділу Адміністрації Белогірського району Республіки Крим, стосується періоду роботи ОСОБА_3 з 1985 року по 1998 рік. Тобто, відомості, які зафіксовані у довідках, випливають зі змісту документів, які були складені до тимчасової окупації території України. При цьому доказів щодо їх недостовірності відповідачем як суб'єктом владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову, не надано.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на гарантоване статтею 46 Конституції України право громадян на соціальний захист, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність в Управління правових підстав для врахування відомостей, зазначених в довідках, виданих архівним відділом Адміністрації Белогірського району Республіки Крим при вирішенні питання про призначення пенсії ОСОБА_3

Відповідно, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Корюківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення.

Постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.