Справа № 234/11917/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чернобай А.О.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року справа №234/11917/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар - Терзі Д.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Максюта М.О., довіреність № 20811/08 від 13.11.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на постанову Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2017 року у справі № 234/11917/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з уточненим адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (далі - відповідач, управління, пенсійний орган) про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії за віком з квітня 2016 року та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за віком, виплатити заборгованість за період починаючи з квітня 2017 року на рахунок НОМЕР_1 відкритий позивачем раніше у ТВБВ № 10004/271 філії ДОУ АТ «Ощадбанк» (а.с.1-3, 25-27).

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2017 року позовні вимоги задоволені. Визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_2 з квітня 2017 року. Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1 квітня 2017 року (а.с.43-45).

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на підставі отриманого витягу з протоколу Комісії від 23 червня 2017 року № 75 було прийняте рішення про відмову в призначенні (відновленні) виплати пенсії позивачу на підставі акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї. Рішення щодо припинення (відновлення) виплати пенсії приймається Комісією, а не органами Пенсійного фонду України. З заявою про поновлення виплати пенсії позивач не звертався (а.с. 48-50).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, проти чого заперечував позивач вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Позивач в судове засідання не з'явились про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 листопада 2014 року перебуває на обліку управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області як одержувач пенсії за віком, як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території (а.с.10).

Відповідно до довідки № 1426/3131 від 13 листопада 2014 року ОСОБА_2 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території м. Донецька до м. Краматорська Донецької області (а. с. 9).

З 01 квітня 2017 року позивачу призупинено виплату пенсії, оскільки Пенсійний фонд України розпочав перевірку бази отримувачів пенсій переселенців на її відповідність вимогам діючого законодавства. Перевірка проводиться за дорученням Міністерства соціальної політики України щодо підтвердження факту проживання внутрішньо переміщених осіб на підконтрольній території. Під час перевірки виплата пенсій внутрішньо переміщеним особам - пенсіонерам тимчасово призупиняється.

12 травня 2017 року позивач звернулась до відповідача за поновленням пенсії.

Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області було направлено на Комісію список від 15 травня 2017 року № 234/2 для перевірки фактичного проживання позивача.

На підставі отриманого рішення Комісії до протоколу від 23 червня 2017 року № 75 прийняте рішення щодо відмови у відновлені виплати пенсії ОСОБА_2 на підставі акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї (а.с. 49)

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсійний орган в апеляційній скарзі посилається на те, що на підставі отриманого рішення Комісії по протоколу від 23 червня 2017 року № 75 прийняте рішення щодо відмови у відновлені виплати пенсії ОСОБА_2 на підставі акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058).

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Зміст цієї норми можна розуміти так, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених статтею 49 Закону № 1058.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції що відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати пенсії. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача в частині зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з часу її припинення.

Решта позовних вимог щодо зобов'язання поновити виплату позивачу пенсії також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.195, ст. 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на постанову Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2017 року у справі № 234/11917/17 - залишити без задоволення.

Постанову Краматорського міського суду Донецької області від 21 вересня 2017 року у справі № 234/11917/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 листопада 2017 року. Повний текст ухвали складений та підписаний у нарадчій кімнаті 16 листопада 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дати складання її в повному обсязі.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова