Справа № 408/2626/17-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Карягін В. А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року справа № 408/2626/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Сіваченка І.В.,Чебанова О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 р. у справі № 408/2626/17-а (головуючий І інстанції Карягін В.А.) за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про поновлення пропущеного строку, скасування рішення від 01.09.2016 р. про відмову у призначенні та від 23.02.2017 р. про зупинення виплати адресної допомоги, визнання дій щодо відмови в призначенні та припиненні щомісячної адресної допомоги протиправним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі-позивач) 26.06.2017 звернулась до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (далі - відповідач, апелянт)в якому просила поновити строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визнати дії управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови в призначенні / відновленні та в призупиненні щомісячної адресної допомоги протиправними.

Скасувати рішення управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області № 7 від 01.09.2016р. про відмову в призначенні/відновленні ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги та рішення №34 від 23.02.2017 року про призупинення призначення ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги.

Зобов'язати управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області здійснити виплату ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг з 15.08.2016 року.

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 року у справі № 408/2626/17-а поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визнано дії управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови в призначенні / відновленні та в призупиненні ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги протиправними.

Скасовано рішення управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області №7 від 01.09.2016р про відмову в призначенні/відновленні ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги та рішення №34 від 23.02.2017 року про призупинення призначення ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги

Зобов'язано управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області здійснити виплату ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг з 15.08.2016 року. Вирішено питання щодо судових витрат (сплата судового збору).

Суд першої інстанції виходив з того, перелік видів рішень, які мають бути прийняті уповноваженим органом, є вичерпним. Отже, рішення про призупинення призначення в переліку відсутнє. Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про скасування рішення відповідача №34 від 23.02.2017 року про призупинення призначення щомісячної адресної допомоги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідачем правомірно прийняті оскаржувані рішення, оскільки будинок, в якому проживають позивачі не є житловим приміщенням.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

За правилами частини першої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено,що ОСОБА_2перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Станично-Луганської РДА Луганської області як особа, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме, з м.Луганськ , їй була видана довідка №1741 від 18.05.2015 року, яка до даного часу є дійсною., згідно з якою вона з липня 2014 року перемістилася в с.Пшеничне, ст. «Озон», вул.Лісна,755 (арк.спр. 2-3).

Відповідно до пункту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

11.02.2016 року ОСОБА_2звернулася до відповідача з заявою про призначення їй щомісячної адресної допомоги, яка їй була відповідачем призначена та виплачувалася з 11.02.2016р по 10.08.2016р в сумі 884грн.

Отже щомісячна адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, призначена позивачу відповідно до її заяви з дати звернення та відповідно до п. 3 Порядку.

15.08.2016 року ОСОБА_2 повторно звернулася з заявою про призначення(відновлення) щомісячної адресної допомоги.

Рішенням комісії з питань призначення(відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 01.09.2016 року позивачу відмовлено в призначенні( відновленні) соціальних виплат на підставі п.12 Порядку - виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги., про що позивач була повідомлена (арк..спр.16) Як зазначено в запереченні, при перевірці інформації про фактичне місце проживання/перебування позивача управлінням з'ясовано,що садовий (дачний) будинок за адресою фактичного місця проживання належить ОСОБА_2М.)

Після звернення позивача на Урядову гарячу лінію листом від 04.11.2016 року заступник голови Станично-Луганської РДА повідомив ОСОБА_2 про припинення виплати до з'ясування питання про право отримувати грошову допомогу особам, які мешкають у своїх дачних будинках на території Станично-Луганського району (арк..спр.10).

09.11.2016 року комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам приймає рішення аналогічне прийнятому 01.09.2016року - про відмову в призначенні (відновленні) соціальних виплат ОСОБА_2М.(арк..спр.34).

Згідно технічного паспорту садовий (дачний ) будинок, який розташований на території садового товариства «Озон» по вул.. Лісна,755, с.Пшеничне, Станично-Луганського району Луганської області на підставі свідоцтва про право власності від 12.01.2009 року належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (арк..спр.4-8).

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами частин 1 та 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньопереміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII , внутрішньопереміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами статті 2 зазначеного Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах:. для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї) (п.3 Порядку).

Стосовно посилання апелянта, що будинок в якому проживають позивачі не є житловим, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до технічного паспорту садовий (дачний )будинок, який розташований на території садового товариства «Озон» з адресою вул. Лісна, буд. 775, Вільхівська сільська рада, Станично-Луганськиій район, належить на підставі свідоцтва про право власності ОСОБА_2М.(а.с. 6-10).

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За приписами ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Так, згідно зі ст. 6 Житлового кодексу Української РСР від 30.06.1983 року № 5464-Х, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, зафіксований факт постійного проживання позивача у належному їй будинку, згідно з яким «зі слів заявниці мешкає у власному будинку, який збудовано в 1996 році та з 2005 року мешкає в цьому будинку постійно» (арк..спр.33).

Колегія суддів зазначає, що зазначений будинок має адресу розташування, йому присвоєний номер, будинок зареєстрований в КЗ «Станично-Луганське бюро технічної інвентаризації», видано свідоцтво про право власності на нього, а тому підстав вважати даний будинок таким, що не є житловим у відповідача не має.

З приписами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 505, щомісячна адресна допомога установлюється внутрішньо переміщеним особам з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.6 Порядку № 505,в редакції, яка діяла на час прийняття рішення відповідачем, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;

Згідно Розпорядження КМУ №1085 від 7.11.2014 року с.Пшеничне Станично-Луганського району входить до переліку населених пунктів, які розташовані на лінії зіткнення.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідач приймаючи рішення № 7 від 01.09.2016 року про відмову в призначенні(відновленні) виплати як уповноваженому представнику сім'ї ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги на підставі п.12 Порядку, діяв в порушення вимог діючого законодавства.

Відповідно до п.8 Порядку № 505 Уповноважені органи- структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій - протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що рішення Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області не відповідає критеріям правомірності, які ставляться до рішення суб'єктів владних повноважень ч.3 ст.2 КАС України.

Одночасно колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно поновив шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ст.99 КАС України, оскільки позивач не надав до суду доказів поважності його пропуску.

Враховуючи, що спір полягає у стягнення періодичних платежів та те, що позивач звернулася до суду 26.06.2017 року, то при таких обставинах стягненню підлягають платежі починаючи з 26.12.2016 року.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає зміні в абзаці пятому рішення замість дати «15.08.2016 року» вказати дату «26.12.2016 року».

Пунктом 1 частини 1 статті 201 КАС України встановлено, що підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального права в частині визначення дати відновлення порушеного права..

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 р. у справі № 408/2626/17-а- задовольнити частково.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 р. у справі № 408/2626/17-а- змінити.

В абзаці пятому постанови Біловодського районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 р. у справі № 408/2626/17-а замість дати «15.08.2016 року» вказати дату «26.12.2016 року».

В решті постанову Біловодського районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 р. у справі № 408/2626/17-а залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

ОСОБА_3