Справа № 802/1392/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 жовтня 2017 р. Справа № 802/1392/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Краєвської І.В.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "РТІ ГРУП", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Автокомфорт плюс"

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "РТІ ГРУП" (далі - ТОВ "РТІ ГРУП") до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки № 1198/1415/38717584 від 31 липня 2017 року та відповідно із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 11 серпня 2017 року, вважає їх протиправними та просить скасувати.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Автокомфорт плюс".

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у задоволенні адміністративного позову з урахуванням поданих заперечень.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації. Проте, до суду повернувся конверт з відміткою поштового відділення зв'язку: "відмова адресата від отримання".

Відповідно до положень частини 11 статті 35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

На підставі направлення № 1384 від 18 липня 2017 року ОСОБА_3 головним державним ревізором-інспектором відділу аудиту платників території обслуговування Вінницької ОДПІ управління аудиту ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1 ст. 78 та п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України № 2775-VI від 02 грудня 2010 року, ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Вишара І.Ю. від 24.01.2017 року на підставі наказу ГУ ДФС у Вінницькій області проведена позапланова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "РТІ ГРУП" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Автокомфорт плюс" за період з 04 листопада 2013 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт 1198/1415/38717584 від 31 липня 2017 року, висновками якого встановлено порушення п.44.6 ст. 44, п.п. 134.1.1, п. 134.1 Податкового кодексу України № 2775-VI від 02 грудня 2010 року із змінами та доповненнями у зв'язку з чим занижено податок на прибуток за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року на загальну суму 293290 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 204650 грн., за 2016 рік в сумі 88640 грн. та п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.2 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України № 2775-VI від 02 грудня 2010 року із змінами та доповненнями у зв'язку з чим занижено податок на додану вартість за період з01 січня 2015 року по 01 травня 2016 року на загальну суму 323580 грн. у тому числі: за лютий 2015року на суму 4773 грн.; за березень 2015 року в сумі 10305 грн.; за квітень 2015 року в сумі 18364 грн., за травень 2015 року в сумі 18246 грн.; за липень 2015 року в сумі 21378 грн.; за серпень 2015 року в сумі 17785 грн.; за вересень 2015 року в сумі 30599 грн.; за жовтень 2015 року в сумі 17689 грн.; за листопад 2015 року в сумі 43061 грн.; за грудень 2015 року в сумі 42890 грн.; за січень 2016 року в сумі 15132 грн.; за лютий 2016 року в сумі 25408 грн.; за березень 2016 року 50259 грн.; за квітень 2016 року в сумі 7691 грн.

На підставі зазначено акту перевірки 11 серпня 2017 року ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 404475 грн. 00 коп. з яких за податковими зобов'язаннями в сумі 323580 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 80895 грн. та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на суму 366613 грн. 00 коп., з яких за податковими зобов'язаннями в сумі 293290 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 73323 грн.

Суд, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та наданих у справу доказів, виходив з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. При цьому, юридична відповідальність особи, згідно із статтею 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Для цілей оподаткування, згідно п.44.1 ст. 44 ПК України, платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

Згідно п. п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначений статтею 198 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.2. статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст.198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6. ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 200.1 ст.200 Податкового кодексу передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст.200 ПК України).

Так, обґрунтовуючи висновки акту перевірки позивача щодо його операцій з ТОВ "Автокомфорт плюс" податковий орган у зв'язку з відсутністю факту реального вчинення господарських операцій між ТОВ "РТІ ГРУП" із ТОВ "Автокомфорт плюс", а саме придбання товарів, транспортних послуг, інших необоротних матеріальних активів та подальшого їх списання до складу собівартості реалізованої продукції та інших операційних витрат в частині первинних документів, а відтак податкові накладні відображені в податковому обліку ТОВ "РТІ ГРУП" не можуть вважатися такими, що підтверджують реальність проведення операцій.

Судом встановлено, що видами господарської діяльності, якими займається ТОВ "РТІ ГРУП" є оптова торгівля господарського призначення, будівельними матеріалами, санітарно-технічним обладнанням, водопровідним і опалювальним устаткуванням, неспеціалізована оптова торгівля.

У процесі здійснення зазначених операцій між ТОВ "РТІ ГРУП" та ТОВ "Автокомфорт плюс" склались господарські відносини по купівлі - продажу товарів господарського призначення, наданню транспортних послуг та послуг по виконанню ремонтних робіт.

Факт товарності та дійсності господарських операцій з ТОВ "РТІ ГРУП" підтверджується первинними документами, а саме: видатковими накладними; товарно-транспортними накладними; актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), якими підтверджується факт перевезення продукції до позивача; актом здачі-прийняття робіт та актом, яким підтверджується факт виконання ремонтних робіт; виписками з банківського рахунку по розрахунках з ТОВ "Автокомфорт плюс", податковими накладними, якими підтверджується факт виникнення податкових зобов'язань у зв'язку із здійсненням господарської операції по договору купівлі-продажу від 28.06.2011 року.

Судом встановлено, що перелічені первинні документи містять усі необхідні реквізити для надання їм юридичної сили, доказовості та містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги вищевказаних господарських операцій.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про неможливість здійснення господарської діяльності позивача з ТОВ "Автокомфорт плюс" у зв'язку відсутністю фактичної поставки товарів, надання транспортних послуг та виконання робіт від ТОВ "Автокомфорт плюс", оскільки чинне законодавство України не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів. Підприємство не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник" яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, відсутність у власності основних засобів, майна також не можуть спростовувати фактичне виконання спірних операцій.

Чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", позивач та його контрагент є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

За таких обставин суд враховує, що ГУ ДФС у Вінницькій області не доведено факту відсутності господарських операцій між ТОВ "РТІ ГРУП" та ТОВ "Автокомфорт плюс", оскільки податковим органом не спростовані відомості про господарські операції, які містяться в первинних документах, наданих підприємством, та не обґрунтовано причини неврахування цих документів при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Окрім того, як випливає з акту перевірки на час проведення перевірки, а також станом на день розгляду справи відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб ТОВ "Автокомфорт плюс".

З приводу доводів відповідача, що у ТОВ "Автокомфорт плюс" відсутні необхідні ресурси для здійснення господарської діяльності та виконання умов договору, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Окрім того, представником позивача у судовому засіданні зазначено, що факт товарності та реальності господарських операцій між ТОВ "РТІ ГРУП" та ТОВ "Автокомфорт плюс" підтверджується тим, що в подальшому придбані у ТОВ "Автокомфорт плюс" товари було використано в господарській діяльності позивача шляхом подальшого продажу за вищу ціну іншим контрагентам, що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, банківськими виписками з рахунку та податковими накладними.

Суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ "Автокомфорт плюс" відповідачем суду не надано, а відсутність трудових фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачем як під час перевірки, так і під час розгляду даної справи по суті підтверджено факт реальності господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що обставини, наведені у адміністративному позові, знайшли підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 11 серпня 2017 року винесене Головним управлінням ДФС у Вінницькій області про збільшення товариству з обмеженою відповідальністю "РТІ ГРУП" грошового зобовязання за податком на додану вартість в сумі 404475 грн. 00 коп.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 11 серпня 2017 року винесене Головним управлінням ДФС у Вінницькій області про збільшення товариству з обмеженою відповідальністю "РТІ ГРУП" грошового зобовязання за податком на прибуток в сумі 73323 грн. 00 коп.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РТІ ГРУП" сплачений судовий збір у розмірі 11566 (одинадцять тисяч пятсот шістдесят шість) гривень 32 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна