Справа № 815/1577/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1577/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року Одеський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Андрухіва В.В.

за участю секретаря Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування акту про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, в якому з урахуванням заяви про збільшення підстав позову від 06.09.2017 року (а.с. 145-148), позивач просить визнати протиправними та скасувати: акт №1891/15-54-13-04/НОМЕР_1 від 13.06.2016 року та податкові повідомлення-рішення від 04.07.2016 року №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він не отримував направлення на перевірку та наказ про проведення позапланової перевірки, а також не знав про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДПІ в Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області в період з 31.05.2016 року по 06.06.2016 року. Позивач зазначив, що не є фізичною особою-підприємцем або представником юридичної особи, ніяких доходів від будь-якої діяльності він не отримував і отримати не міг. Також позивач вказав, що не отримував від ПАТ УкрСиббанк в якості повернення грошові кошти. У липні 2015 року були прийняті зміни до Податкового кодексу України, метою яких було виключення з додаткового блага прощення (анулювання) боргу за валютними кредитами.

Позивач зазначив, що відповідно до п.8 підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобовязання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Також позивач вказав, що згідно повідомлення про анулювання кредиту від 30.03.2015 року, яке було отримано ним в 2015 році, термін позовної давності стягнення за кредитними зобов'язаннями договору від 25.09.2007 року закінчився, оскільки зобов'язання не виконувалися позивачем з 2010 року. Крім того, як зазначив позивач, дія абзацу першого вищевказаного пункту 8 підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржника заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, яке здійснюється, починаючи з 1 січня 2015 року.

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, у його задоволенні просив відмовити, зазначивши в своїх поясненнях та письмових запереченнях, що ОСОБА_1 є фізичною особою-резидентом. Згідно відомостей про одержані доходи та сплачений податок з доходів фізичних осіб, отриманих з ЦБ ДРФО за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, відображених ПАТ «УкрСиббанк», у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків за 1-й квартал 2015 року, фізична особа платник податків ОСОБА_1 отримав дохід у вигляді додаткового блага «за ознакою 126», а саме: прощення (анулювання) боргу за кредитним договором. Згідно ІС «Податковий блок» позивач не надав до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, таким чином обовязок щодо відображення даних у податкових деклараціях не було виконано, податкове зобовязання не було визначено та не сплачено до бюджету.

Представник відповідача вказав, що ДПІ у Суворовському районі м. Одеси було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_1, та складно акт від 13.06.2016 року №1891/15-54-13-04/НОМЕР_1. За результатами акту перевірки складено податкові повідомлення-рішення № від 04.07.2016 року на суму 24001,32 грн. з військового збору та № від 04.07.2016 року на суму 319426,50 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування. Тому відповідач вбачав, що грошові зобовязання оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями визначені позивачу законно та обґрунтовано.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 30.05.2016 року на підставі п.п.78.1.1, п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) позивачем видано наказ №305, яким визначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1, з питань декларування отриманих доходів від ПАТ "Укрсиббанк", повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, з 31 травня 2016 року тривалістю 5 робочих днів (а.с. 87).

На підставі ст.78 та ст.79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), наказу №305 від 30.05.2016 року, 30.05.2016 року видано повідомлення №154/15-54-13-04 про проведення документальної позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 (а.с. 88).

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 13 червня 2017 року №1891/15-54-13-04/НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року» (а.с. 17-26).

Відповідно до висновку акту, зазначені наступні порушення позивача:

- не надання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, в порушення вимог п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями);

- заниження суми податку на доходи фізичних осіб в порушення вимог п.164.1 та п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, ст.168 розділу IV «Податок на доходи фізичних осіб» Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого донарахуванню підлягає 255405,20 грн. податку на доходи фізичних осіб;

- заниження суми військового збору в порушення вимог п.п.168.2.1 п.168.2 ст.168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого донарахуванню підлягає військовий збір у сумі 19201,06 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 13 червня 2016 року №1891/15-54-13-04/НОМЕР_1, 04.07.2016 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 319426,50 грн., з яких 255405,20 грн. за податковими зобовязаннями та 64021,30 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 78);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з військового збору в розмірі 24001,32 грн., з яких 19201,06 грн. за податковими зобовязаннями та 4800,26 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 76).

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах , встановлених законом.

Згідно пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний, зокрема: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. "в" п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, платники податку зобовязані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Підпунктом 162.1.1 п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України встановлено, що платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з п.п.163.1.1, п.п.163.1.2, п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпункт 1.2 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачає, що об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (пп.1.1 п. 16 прим. 1 підр. 10 розділу ХХ ПК України).

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту (пп. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розділу ХХ ПК України).

Згідно п.п. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобовязаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобовязаний виконати всі обовязки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анульовання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Судом встановлено, що 25.09.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с. 149-159), відповідно до предмету даного договору, Банк зобовязується надати Позичальнику, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 60000 $ та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 303000 грн. за курсом НБУ на день укладання цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 141), позивач був належним чином повідомлений про анулювання (прощення) боргу за кредитним договором від 25.09.2007 року №0 та про необхідність сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору з суми прощеного (анульованого) боргу та відображення такої інформації у річній податковій декларації про майновий стан і доходи. Вказане повідомлення позивач особисто отримав 30.03.2015 року.

Відповідно до п.8 підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобовязання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Проте посилання позивача на п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України в даному випадку є безпідставним, оскільки вказана норма стосується прощеної (анульованої) суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, щодо якого було проведено зміну валюти зобов'язання з іноземної валюти у гривню, а за кредитним договором від 25.09.2007 року №0 між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» зміни валюти зобов'язання не відбувалось.

Якби валюта зобовязання змінювалася сторонами договору, то позивач мав би свій примірник такої додаткової угоди чи договору про внесення змін до кредитного договору і зобовязаний був надати його до суду, проте позивач такої угоди чи договору про зміну валюти зобовязання суду не надав.

Крім того, в повідомленні про анулювання боргу станом на 30.03.2015 року (а.с. 141) банк зазначає заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором саме в іноземній валюті, і наводить її еквівалент в гривні за курсом НБУ на дату прощення боргу.

Дане повідомлення про анулювання боргу додатково підтверджує, що зміни валюти зобовязання не відбувалось, а тому підстав для застосування п.8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України немає, і посилання позивача на даний пункт є безпідставним.

Також позивач посилається на п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, відповідно до якого додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Позивач вказує, що Податковим кодексом України акцентується, що додаткові блага виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, тобто як результат, має відбутися фактичне отримання грошових коштів або товару. Так, за кредитним договором позичальник повинен отримати від кредитора повернення вже сплачених ним коштів.

Однак суд не погоджується з такими твердження позивача та зазначає наступне.

Згідно вказаної норми, додатковим благом є, зокрема, кошти, інші види доходу, що надаються платнику податку податковим агентом. Дана норма Податкового кодексу України є загальною, що визначає поняття додаткового блага.

При цьому, ст.164 Податкового Кодексу України є спеціальною нормою, що визначає базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб, і в п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України деталізовано, який саме дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку.

Тому посилання позивача, як на підставу позовних вимог, на п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України суд вважає безпідставним.

Суд зазначає, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформація щодо перебування ПАТ "УкрСиббанк" в стадії банкрутства. Також інформація щодо ліквідації банку відсутня і на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Тому прощення банком боргу позивачу не повязане з процедурою банкрутства ПАТ "УкрСиббанк".

Надіслання відповідного повідомлення від 30.03.2015 року боржнику і надання відповідної інформації до контролюючого органу, що дана сума прощеного боргу є додатковим благом, також свідчить про те, що прощення боргу відбулось за самостійним рішенням банку.

Суд також не погоджується з доводами позивача щодо того, що борг було прощено після спливу позовної давності, оскільки, як вбачається є Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2013 року по справі №522/28926/13-ц було відкрито провадження за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2013 року по вказаній справі, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15.07.2014 року, позовну заяву Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.09.2007 року, процентів нарахованих за користування кредитом, пені та звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено в повному обсязі.

Таким чином, ПАТ "УкрСиббанк" в межах строку позовної давності звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1, і прощення боргу відбулося вже на стадії виконання судового рішення.

Крім того, у п.1.22 Договору вбачається, що термін повернення кредиту не пізніше 25.09.2028 року, що також свідчить про прощення боргу позивачу в межах позовної давності.

Стосовно доводів позивача, що він не отримував направлення на перевірку та наказ про проведення позапланової перевірки, а також про те, що він не знав про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, суд зазначає наступне.

ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення запрошення від 22.04.2016 року до контролюючого органу з питання обовязкового надання декларації про доходи, отримані протягом 2015 року (а.с. 75). Дане запрошення позивач отримав 28.04.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

В подальшому відповідачем на адресу позивача були відправлені наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та направлення на перевірку від 30.05.2016 року, акт від 13 червня 2017 року №1891/15-54-13-04/НОМЕР_1 та оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Дана поштова кореспонденція була повернута до ДПІ за закінченням терміну зберігання. Отже, з незалежних від контролюючого органу причин вказані документи позивачем не отримувались.

Тому, з огляду на викладені обставини, суд не бере до уваги доводи позивача щодо неповідомлення його про проведення перевірки, оскільки про необхідність подання декларації позивач знав, отримавши 28.04.2016 року запрошення до контролюючого органу.

Враховуючи, що позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага, відповідачем правомірно донараховано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, та застосовано штрафні санкції. Розрахунок грошових зобовязань позивача є правильним, податкові зобовязання нараховані лише на основну суму прощеного боргу.

Тому оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими та не підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивача про скасування акта перевірки від 13.06.2016 року суд зазначає, що акт перевірки це службовий документ, який є носієм доказової інформації, зібраної під час перевірки. При цьому акт перевірки не є рішенням субєкта владних повноважень, а тому він не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 є необгрунтованим та не підлягає задоволенню, а тому в позові ОСОБА_1 належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 159-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2017 року.

Суддя В.В. Андрухів

у позові відмовлено.

20 листопада 2017 року.