Справа № 804/4906/17
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2017 р. Справа № 804/4906/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.,
при секретарі Виноградовій Т.В.,
представників позивача Карлаш І.А., Петрушкевича О.В.
представника відповідача Шадир З.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування рішення, -
Представником позивача надавались суду письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначено, що акт перевірки №6535/04-36-14-21-08/00130850 від 19.06.2017 року, на підставі якого винесено оскаржуване рішення, не відповідає вимогам законодавства, встановленим для його складання.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області №2167-п від 14.04.2017 року, на підставі направлень від 24.04.2017 року №8080, №8081, №8082, №8083, від 18.04.2017 року №7785 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Криворізька теплоцентраль» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 14.04.2017 року.
За результатами перевірки складено акт №6535/04-36-14-21-08/00130850 від 19.06.2017 року, відповідно до висновків якого встановлено, що ПАТ «Криворізька теплоцентраль» порушено п.8 ст.9 Закону №2464-VI, п.п.6 п.3 р.IV Інструкції №449.
Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття оскаржуваного рішення, суд виходить з наступного.
В акті перевірки №6535/04-36-14-21-08/00130850 від 19.06.2017 року на стор. 54 викладено опис встановленого порушення, а саме зазначено, що перевіркою дотримання встановлених строків сплати (перерахування) до бюджету єдиного соціального внеску встановлено несвоєчасне перерахування єдиного соціального внеску в поточному році, нарахованого на заробітну плату, згідно наданих звітів ПАТ «Криворізька теплоцентраль».
З розрахунку штрафної санкції за затримку сплати грошового зобов'язання по єдиному соціальному внеску по акту позапланової перевірки позивача вбачається, що нарахування пені та штрафної санкції здійснено за період з 21.02.2017 року до 11.04.2017 року (а.с.9-10).
23.03.2017 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/128/17 (а.с.16-19):
- замінено ДП "Криворізька теплоцентраль" його правонаступником - ПАТ "Криворізька теплоцентраль";
- порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль";
- введено мораторій на задоволення вимог кредиторів;
- з метою виявлення кредиторів банкрута, зазначено про оприлюднення повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет;
- введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п'ятнадцять календарних днів до 16.07.2017 року;
- призначено розпорядника майна.
Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів врегульовані нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 року №2343 - ХІІ (далі - Закон №2343).
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №2343 мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Згідно з ч.2 ст.19 Закону №2343 мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.
Частиною 3 ст.19 Закону №2343 встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Відповідно до п.5 р. ІV Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №422 від 07.04.2016 року (далі - Порядок №422), станом на дату винесення ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів в ІКП платника-банкрута здійснюється остаточний розрахунок суми податкового боргу (заборгованості з єдиного внеску), що складається із: суми несплачених зобов'язань; суми штрафних санкцій; суми пені; плати за податковий кредит, та відображаються облікові показники (операції), що фіксують (виділяють) суми боргу (заборгованості).
Згідно з пп. 2 п.5 р. ІV Порядку №422 суми податкового боргу (основного платежу, штрафних санкцій та пені), заборгованості зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафних санкцій, пені), які обліковувались в органі ДФС на дату ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, фіксуються та погашаються виключно після зазначення в платіжному дорученні спрямування коштів на таке погашення.
Грошові зобов'язання (єдиний внесок), що нараховуються за даними звітності платника протягом дії процедури банкрутства (після дати реєстрації в органі ДФС ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів), погашаються у порядку черговості, передбаченому пунктом 87.9 статті 87 глави 9 розділу ІІ Податкового кодексу України.
Таким чином, з порушенням провадження у справі про банкрутство та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів у підприємства не припиняється обов'язок сплачувати податки і збори у встановленому порядку та розмірах за результатами здійснення господарської діяльності після введення мораторію і протягом його дії, і за порушення законодавства нести відповідальність у вигляді нарахування штрафних санкцій. Натомість, нарахування штрафних санкцій (пені) за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань, строк сплати яких настав до введення мораторію, не відповідає вимогам законодавства.
Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України №К/800/1235/17 від 18.04.2017 року.
Крім того, слід враховувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 07.05.2012 року №21-289а11, у якій, зокрема, зазначається, що за змістом абзацу 24 статті 1 Закону №2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів, який в силу пункту 4 статті 12 названого Закону вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство, являє собою зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.
В силу ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 року "Про судову практику у справах про банкрутство", за змістом статті 12 Закону №2343, мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.
З аналізу наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про наявність встановленої законодавцем заборони на застосування штрафних санкцій контролюючим органом до підприємства після введення господарським судом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.
З наведеного відповідачем розрахунку штрафної санкції за затримку сплати грошового зобов'язання по єдиному соціальному внеску по акту позапланової перевірки позивача, на підставі якого винесено оскаржуване рішення, вбачається, що нарахування пені та штрафної санкції здійснено за період з 21.02.2017 року до 11.04.2017 року, тобто за порушення термінів сплати єдиного внеску, строк сплати якого настав з 20.02.2017 року, та у проміжок часу, у який була чинна дія мораторію за ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 року у справі №904/128/17.
Отже, оскаржуване рішення винесене відповідачем без наявності відповідних повноважень на його винесення у період дії заборони на його прийняття, а тому є таким, що підлягає скасуванню.
Щодо тверджень представника позивача про невідповідність акту перевірки №6535/04-36-14-21-08/00130850 від 19.06.2017 року, на підставі якого було прийняте оскаржуване рішення, вимогам законодавства, суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015 року затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами (далі - Порядок №727).
Відповідно до п. 2 р.І Порядку №727 акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Отже, акт перевірки №6535/04-36-14-21-08/00130850 від 19.06.2017 року повинен відображати результати та бути носієм доказової бази при виявлені порушення з питань нарахування та сплати єдиного соціального внеску.
Згідно з п.3 р.І Порядку №727 цим Порядком визначаються основні вимоги до форми та змісту акта (довідки) документальної перевірки, інформативних додатків до акта (довідки), порядку його (її) підписання, реєстрації та зберігання.
Таким чином, доказова база, яку містить акт перевірки №6535/04-36-14-21-08/00130850 від 19.06.2017 року повинен бути оформлений за умов відповідності до вимог Порядку №727.
Так, пп.6 п.4 р.ІІІ Порядку №727 встановлено, що описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином: результати документальної перевірки щодо дотримання вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску оформляються аналогічно результатам перевірки дотримання вимог податкового законодавства.
При цьому обов'язковому дослідженню та відображенню в акті (довідці) документальної перевірки підлягають питання, визначені програмою перевірки, зокрема такі питання:
- ведення первинних документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску;
- достовірність та повнота відображення у звітності сум, на які нараховується та з яких утримується єдиний внесок;
- правильність нарахування та утримання єдиного внеску;
- правомірність застосування та правильність обчислення понижуючого коефіцієнта до ставки єдиного внеску;
- повнота сплати єдиного внеску (авансових платежів) одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок. Результати перевірки щодо сплати суми єдиного внеску (авансових платежів) одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу), на суми якої нараховується єдиний внесок, оформляються в таблиці окремим додатком, який додається до акта (довідки) перевірки;
- виявлені факти порушень банківськими установами встановленого порядку перерахування коштів для сплати сум єдиного внеску.
В описовій частині акту перевірки №6535/04-36-14-21-08/00130850 від 19.06.2017 року, в додатках до акту відсутня жодна інформація щодо порушень строків сплати позивачем єдиного внеску, не зважаючи на те, що п. 4.8.4 питання повноти сплати єдиного внеску (авансових платежів), зазначено в Переліку питань для здійснення документальної позапланової виїзної перевірки, який є невід'ємною частиною акту перевірки.
Відповідно до пп. 2 п. 5 р. ІІІ Порядку №727 висновок акта (довідки) документальної перевірки складається таким чином: інформація щодо виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, відображається у національній валюті України у розрізі податків та зборів, єдиного внеску з розбивкою за роками та податковими (звітними) періодами у межах періоду, що перевіряється.
Акт перевірки №6535/04-36-14-21-08/00130850 від 19.06.2017 року не містить інформації щодо виявлених порушень з єдиного внеску з розбивкою за роками та податковими (звітними) періодами у межах періоду, що перевіряється.
Суд критично ставить до тверджень представника позивача про наявність обов'язку виплати заробітної плати перед обов'язком сплати єдиного внеску та інших платежів, а також до твердження про скрутне фінансове становище підприємства, оскільки пп. 1 та 4 п.2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
З аналізу викладених норм встановлено, що на позивача покладено обов'язок своєчасної сплати задекларованих сум грошового зобов'язання.
Виплата заробітної плати або інших соціальних виплат та скрутне фінансове становище не звільняє позивача від виконання обов'язку щодо своєчасної сплати сум зобов'язань по єдиному внеску.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування рішення - задовольнити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, визначені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 24 жовтня 2017 року.

Суддя М.В. Бондар