Справа № 336/3909/17(2-а/336/365/2017)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"15" листопада 2017 р. справа № 336/3909/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Божко Л.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2017 року у справі №336/3909/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення певних дій, -

встановив:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати дії відповідача у вигляді відмови у поновленні виплати пенсії позивачу протиправними;

- зобов'язати відповідача поновити виплати пенсії позивачу.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2017 року в позов задоволено, а саме:

- визнано дії відповідача у вигляді відмови у поновленні виплати пенсії позивачу починаючи з вересня 2016 року протиправними;

- зобов'язано відповідача поновити нарахування і виплату позивачу пенсії за віком.

Постанова мотивована тим, що позивач зареєстрований у Шевченківському районі м. Запоріжжя, має право на пенсію за віком, а відмова позивачу у поновлення виплати пенсії у зв'язку з відсутністю пенсійної справи у паперовому вигляді є неправомірною.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. №509, поновлення позивачу пенсії можливе за умови надання довідки, виданої згідно з порядком, або письмової відмови у взятті на облік, як внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Відповідно до положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, для виникнення певних правовідносин, зокрема, в тому числі призначення (перерахунку) пенсії, необхідно волевиявлення особи, яка звертається за таким призначенням (перерахунком).

Згідно фактичних обставин, позивач із заявою про поновлення йому пенсії за віком до відповідача не звертався, тому й рішення з цього приводу не приймалося. Листом від 09 листопада 2016 року №260/Р-1 відповідачем надано роз'яснення щодо поновлення пенсії за віком.

Зазначає, що звернення до суду за захистом своїх прав само по собі не є підставою для виникнення прав та обов'язків у пенсійній сфері, для цього необхідне волевиявлення особи, яка звертається до пенсійного фонду. Крім того, повноваження УПФ по розгляду заяв пенсіонерів визначені в зазначеному Порядку.

Заява до Пенсійного фонду подається із дотриманням загальних правил діловодства, які встановлені для підприємств, установ та організацій. Відсутність належного документа, який підтверджує звернення особи до УПФ не дає можливості останньому розглянути цю заяву відповідно до діючого законодавства.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову у задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач у 2002 році набув право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах та перебував на обліку в УПФУ м. Макіївки Донецької області.

Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 виданого, Донецько-Горняцьким УПФУ 01.04.2002 року, позивач з 01.04.2002 року отримував пенсію за віком.

З 11.11.2014 року позивач перебував на обліку в УПФУ в Новомиколаївському районі Запорізької області як внутрішньо переміщена особа у смт. Новомиколаївка Запорізької області.

Згідно довідки від 26.09.2016 року, УСЗН Новомиколаївської РДА Запорізької області скасовано довідку позивача про взяття на облік особи, яка перемішується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, № від 11.11.2014 року на підставі п.п.1 п.1 ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Відповідно до довідки №04-19/3997 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1, 1957 р.н., з 09.08.2016 року проживає за адресою АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що позивач не є внутрішньо переміщеною особою, оскільки відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" подав заяву про відмову від довідки.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.08.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про взяття на облік та поновлення виплати пенсії у зв'язку із зміною місця проживання. У зв'язку з відмовою позивача від довідки про статус внутрішньо переміщеної особи позивачу було припинено виплату пенсії з вересня 2016 року.

01.11.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив пояснити причини невиплати пенсії.

Листом від 09.11.2016р. №260/P-l відповідач відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії. Відмова мотивована тим, що відповідно до ч.2 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Згідно з п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. (далі - Порядок) заява про поновлення виплати пенсії подасться пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії (п. 2.8 Порядку) та атестату, в якому зазначено по який час особі виплачено пенсію.

Відповідач, що у нього відсутня пенсійна справа позивача, яка б містила необхідні документи для поновлення пенсії (документи про стаж, довідку про заробітну плату, атестат про виплачену пенсію, тощо).

Здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам". Відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України призначення та поновлення виплати пенсій здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно із Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 509 (далі - Порядок). За наявності у особи письмової відмови у взятті на облік відповідно Порядку у зв'язку з проживанням або роботою за межами районів проведення антитерористичної операції, та документів, що підтверджують місце проживання (реєстрації) на контрольованій території, подовження виплати пенсії здійснюється без надання зазначеної вище довідки.

Надана позивачем довідка Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району від 01.11.2016р. № 12-12/6667 свідчить не про відмову у взятті позивача на облік внутрішньо переміщеної особи, а про скасування виданої раніше довідки про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи згідно п.1 ч.1 ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014р. № 1706-VII.

На думку відповідача, поновлення позивачу пенсії згідно даних електронної пенсійної справи можливе за умови надання довідки про взяття на облік, виданої згідно з Порядком, або письмової відмови у взятті на облік, як внутрішньо переміщеної особи.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову оскільки:

- право позивача на отримання пенсії за віком підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Донецько-Горняцьким УПФУ 01.04.2002 року;

- в розпорядженні відповідача наявна електронна пенсійна справа, що дозволяє визначити розмір пенсії ОСОБА_1;

- позивач зареєстрований у Шевченківському районі м. Запоріжжя;

- Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, не передбачено такої підстави не поновлення виплати, як відсутність паперової справи;

- відповідно до листа від 09.11.2016 року №260/Р-1 відповідач володіє даними електронної пенсійної справи ОСОБА_1, проте, вбачає підстави для поновлення виплати пенсії позивачу лише за умови надання письмової відмови у взятті на облік або довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;

- відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи. Крім того, п. 1 статті 12 Закону передбачено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а відповідно про статус) та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа має право подати заяву про скасування. Таким чином, законодавець передбачив добровільність даного статусу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі ст. 4 цього Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" №637 від 05 листопада 2014 року встановлено, що продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою.

Згідно зі ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Положеннями ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.

Згідно з ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені ч.1, ч.2 ст.49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

01.11.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив пояснити причини невиплати пенсії. Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що ця заява не є заявою про поновлення виплати пенсії, проте відповідач не заперечує доводів позивача, що позивач 10.08.2016 року звертався до відповідача про взяття на облік та поновлення виплати пенсії у зв'язку із зміною місця проживання, а виплату пенсії позивачу було припинено у зв'язку з відмовою позивача від довідки про статус внутрішньо переміщеної особи.

Лист відповідача від 09.11.2016р. №260/P-l за своїм змістом є фактично відмовою у поновленні виплати пенсії позивачу, що і є предметом спірних правовідносин між сторонами у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відмовився від довідки, тому відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" не є внутрішньо переміщеною особою і посилання відповідача у листі від 09.11.2016р. №260/P-l на положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 509, є безпідставним.

Щодо посилань відповідача як на підставу відмови у поновленні виплати пенсії позивачу на те, що у нього відсутня пенсійна справа позивача, яка б містила необхідні документи для поновлення пенсії (документи про стаж, довідку про заробітну плату, атестат про виплачену пенсію, тощо), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із пунктом 4.8 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, паперові пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання чи реєстрації або за місцем перебування пенсіонера.

Позивач зареєстрований у Шевченківському районі м. Запоріжжя, що не заперечується відповідачем.

Пенсійний фонд України в м. Макіївка Донецькій області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №595 не здійснює свої повноваження, що унеможливлює спрямування пенсійної справи позивача до відділення Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Право позивача на отримання пенсії за віком підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Донецько-Горняцьким УПФУ 01.04.2002 року, відповідно до якого ОСОБА_1 з 01.04.2002 року і довічно, призначена пенсія за віком. Посвідчення дійсне на всій території України.

В розпорядженні відповідача наявна електронна пенсійна справа ОСОБА_1, що також не заперечується відповідачем.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, не передбачено такої підстави для відмови у поновленні виплати пенсії, як відсутність паперової справи.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Пічкур проти України" №10441/06 від 7 лютого 2014 року (пункти 48-49) зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування (див. рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства" (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі "Ван Раалте проти Нідерландів" (Van Raalte v. the Netherlands), п. 39, Reports 1997-I).

Також Європейський суд з прав людини в даному рішенні зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ч.1 ст.46 Конституції України).

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідач не довів суду правомірність своїх дій та рішення щодо відмови позивачу у поновленні виплати пенсії за віком.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2017 року у справі №336/3909/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: Л.А. Божко