Справа № 742/2644/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 742/2644/17 Головуючий у 1-й інстанції: Бездідько В.М. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

09 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у письмовому проваджені апеляційну скаргу Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в якому просив суд визнати неправомірними дії Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівській області щодо відмови йому у призначенні довічного грошового утримання у розмірі 88% грошової винагороди судді, зобов'язати відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з моменту його призначення 14 червня 2017 року та виплату в подальшому в розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання з виплатою різниці між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою, з урахуванням до спеціального стажу роботи судді календарного періоду проходження строкової служби з 12.11.1977 по 26.11.1979 та половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського з 01.09.1980 року по 22.06.1984 року, а також стягнути понесені судові витрати.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволення позовних вимог.

Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 183 - 2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була прийнята судом першої інстанції в порядку скороченого провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 183 - 2 КАС України апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю; неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Вищої Ради Правосуддя № 1407/0/15-17 від 06 червня 2017 року звільнено ОСОБА_2 з посади судді Прилуцького міськрайоннного суду Чернігівської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Як вбачається із повідомлення Прилуцького об'єднаного управління ПФУ на підставі заяви ОСОБА_2 від 14.06.2017 року призначено довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про статус суддів» з урахуванням страхового стажу 40 років 5 місяців 10 днів (з 01.07.1976 по 26.11.1979, з 01.01.1980 по 22.06.1984, з 29.06.1984 по 06.06.2017) в тому числі за 1 р. 6 м. 11 днів - робота в колгоспі з 1966 р., в тому числі за 15 р. 2м. 16 днів судді, в тому числі 2 р. 0 м. 15 днів - військова служба, група інвалідності - 3

11 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Прилуцького об'єднаного управління ПФУ з завою про перерахунок довічного грошового утримання з моменту його призначення (з 14.06.2017 року) та виплати в подальшому в розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання з виплатою різниці між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру грошового довічного утримання календарний період проходження строкової військової служби (з 12.11.1977 по 26.11.1979) та половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф.,Е. Дзержинського (з 01.09.1980 по 22.06.1984).

Відповідно до повідомлення Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 23.08.2017р. №108/10/Б-3 ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні як отримувач щомісячного грошового утримання відповідно до Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VII «Про судоустрій та статус суддів». Відповідно до ст. 43 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражі України зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражі у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. При цьому Законом не передбачено зарахування половини строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а також строкова військова служба до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що крім стажу роботи на посаді судді 15 років 2 місяців 16 днів позивач також має стаж, який складається з періоду проходження строкової служби (з 12.11.1977р. по 26.11.1979р.) та половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського (з 01.09.1980р. по 22.06.1984р.).

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, Конституція України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п.9 ч.5 статті 126 Конституції України).

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у п.9 ч.5 статті 126 Конституції України, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення. При цьому, пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

Згідно положень статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016 року, судді, який вийшов у відставку після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пункт 25 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону передбачає, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), а призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р.. №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 -20 ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошової утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

При цьому, згідно абзацу четвертого пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-УІІІ, судді, призначені чи обрані на посаду до набрані чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення.

Зазначена норма кореспондує пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ, який набрав чинності 30.07.2010 року, у якому передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, крім стажу роботи на посаді судді 15 років 2 місяців 16 днів також має стаж, який складається з періоду проходження строкової служби (з 12.11.1977р. по 26.11.1979р.) та половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф.Е.Дзержинського (з 01.09.1980р. по 22.06.1984р.)

Відповідно до п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

У пунктах 4 і 7 рішення №8-рп від 11.10.2005р. Конституційний Суд України зазначив, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

На неприпустимості і неконституційності скасування та зміни або встановлення нових підстав і умов надання пільг, компенсацій, гарантій та нарахування пенсій або щомісячного грошового утримання окремим категоріям громадян Конституційний Суд України неодноразово наголошував й у інших своїх рішеннях: від 20.03.2002р. №5-рп/2002, від 17.03.2004р. №7-рп/2004, від 01.12.2004р. №20-рп/2004, від 18.06.2007р. №4-рп/2007, від 09.07.2007р. №6-рп/2007, від 03.06.2013р. №3-рп/2013, від 08.06.2016р. №4-рп/2016.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Прилуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області - залишити без задоволення, а постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 14.11.2017.