Справа № 824/616/17-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 р. м. Чернівці справа № 824/616/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.

сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 39 о/с від 20.02.2017 р. в частині покарання (п.1);

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 33 о/с від 01.03.2017 р. в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення звільнення з поліції;

- поновити його на роботі старшим інспектором з режиму секретності УКР ГУНП в Чернівецькій області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.03.2017 р. до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що у відповідача не було підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з служби в поліції, оскільки були відсутні докази доведеності вини у вчиненні дисциплінарного проступку. Позивач зазначав, що єдиною підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення з поліції, на думку відповідача, був факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. Однак, наведена обставина спростовується постановою апеляційного суду Чернівецької області від 31.07.2017 р. у справі №727/4884/17, якою скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.05.2017 р. і закрито провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, позивач вважає, що оскаржувані накази є протиправними та підлягають скасуванню, відтак він має бути поновлений на роботі в поліції.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області (далі - відповідач, ГУНП в Чернівецькій області) подало до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просило суд у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідач зазначив, що службовим розслідуванням підтверджено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який є несумісним з проходженням служби в органах поліції, суперечить змісту Дисциплінарного статуту та Присяги працівника поліції, оскільки засуджується суспільством, тим більше якщо він вчинений працівником поліції.

Зокрема, в ході службового розслідування встановлено, що позивач перебуваючи на службі в поліції допустив керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, що є грубим порушенням ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС і є підставою для застосування до нього крайнього виду дисциплінарного заходу, як звільнення.

З огляду на вищезазначене, відповідач вважає, що звільнення позивача здійснено у відповідності до чинного законодавства, якому передувало об`єктивне та всебічне службове розслідування і при визначенні міри покарання враховано тяжкість проступку, обставини за яких його вчинено та особу самого порушника.

Посилання позивача на постанову апеляційного суду Чернівецької області від 31.07.2017 р. відповідач вважає необґрунтованим, оскільки вказане судове рішення не має преюдиційного характеру. В той же час відповідач вказував, що підставою проведення службового розслідування не було вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а факт скоєння ним дисциплінарного проступку.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити та надали пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 25.10.2005 р. по 06.11.2015 р., а з 07.11.2015 р. прийнятий на службу в поліцію, звільнений з якої 06.03.2017 р., що підтверджується записами в трудовій книжці АА №787037 (а.с. 21 - 25).

Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні 19.02.2017 р. приблизно о 04 год. 10 хв. позивач рухаючись на своєму автомобілі НОМЕР_1 по вул. Гагаріна, 93 був зупинений працівниками УПП м. Чернівці у зв'язку із тим, що на автомобілі не працювала ліва фара в режимі ближнього світла.

В ході перевірки документів водія, що дають право на керування транспортним засобом, поліцейський УПП в м. Чернівці запідозрив, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим йому було запропоновано пройти медичний огляд у Чернівецькому обласному наркологічному диспансері на стан алкогольного сп'яніння. Позивач погодився пройти медичне освідчення у Чернівецькому обласному наркологічному диспансері.

За результатами медичного огляду позивача, 19.02.2017 р. о 04 год. 45 хв. лікарем-наркологом КМУ Чернівецький обласний наркологічний диспансер ОСОБА_5 складено висновок № 563 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препараті, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого позивач перебуває у стані алкогольного сп'яніння (а.с. 58, 106, 189).

На підставі вказаного висновку, 19.02.2017 р. о 05 год. 50 хв. інспектором роти №1 батальйону УПП в м. Чернівці лейтенантом поліції ОСОБА_6 складено протокол серія БР № 238526 на громадянина ОСОБА_1, який 19.02.2017 р. о 04:15 год. в м. Чернівці, по вул. Гагаріна, 93, керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 29 "а" Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 60, 180).

З матеріалів справи видно, що про даний факт, УПП в м. Чернівці повідомило УВБ в Чернівецькій області ДВБ Національної поліції України, яке в свою чергу 19.02.2017 р. проінформувало начальника ГУНП в Чернівецькій області (а.с. 100-101).

19.02.2017 р. заступник відділу ІОС УКЗ ГУНП в Чернівецькій області подав на імя начальника ГУНП в Чернівецькій області доповідну записку, в якій просив провести службове розслідування за фактом керування транспортним засобом старшим інспектором з режиму секретності УКР ГУНП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1 у стані алкогольного спяніння (а.с. 54).

Судом встановлено, що на підставі інформації УВБ в Чернівецькій області ДВБ Національної поліції України від 19.02.2017 р. та доповідної записки заступника начальника відділу ІОС УКЗ ГУНП в Чернівецькій області від 19.02.2017 р., керуючись вимогами Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, 20.02.2017 р. ГУНП в Чернівецькій області видано наказ №157 "Про призначення та проведення службового розслідування", яким призначено службове розслідування, проведення якого доручено комісії у складі: голова комісії - полковник поліції ОСОБА_7 заступника начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області відділу ІОС, члени комісії підполковник поліції ОСОБА_8В, старший оперуповноважений УВБ в Чернівецькій області ДВБ НП України; капітан поліції ОСОБА_9, старший інспектор відділу інспекції з особового складу УКЗ ГУНП в Чернівецькій області (а.с. 103).

За результатами проведеного службового розслідування, 20.02.2017 р. комісією складено висновок, який затверджений начальником ГУНП в Чернівецькій області 20.02.2017 р.

В службовому висновку зафіксовано, що позивач будучи поліцейським, перебуваючи поза службою, допустив керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги ст. ст. 1 та 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, вимоги п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію". У зв'язку з наведеним, комісією запропоновано за грубе порушення службової дисципліни звільнити зі служби в поліції позивача (а.с. 96 - 99).

У висновку також зазначено, що обставинами, які обтяжують ступінь дисциплінарного проступку є умисні дії порушника та вчинення проступку в стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом'якшують відповідальність не встановлено.

20.02.2017 р. ГУНП в Чернівецькій області видано наказ № 39 "Про покарання", яким за грубе порушення службової дисципліни, старшого інспектора з режиму секретності УКР ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1, наказано звільнити зі служби в поліції (а.с. 113-114).

01.03.2017 р. наказом ГУПН в Чернівецькій області №33 о/с "По особовому складу", відповідно до ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) лейтенанта поліції ОСОБА_1, старшого інспектора з режиму секретності УКР ГУНП в Чернівецькій області, з 06.03.2017 р. (а.с. 14, 115).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач отримав трудову книжку та військовий квиток 06.03.2017 р. (а.с. 118).

Судовим розглядом також встановлено, що за результатами розгляду матеріалів, які направлені УПП в м. Чернівці ДПП Національної поліції України, про притягнення до адміністративний відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП, постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.05.2017 р. у справі №727/4884/17, провадження у справі про вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у звязку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 46).

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 31.07.2017 р. у справі №727/4884/17, апеляційну скаргу задоволено. Постанову судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26.05.2017 р. щодо ОСОБА_1 скасовано та закрито провадження за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 192-195).

Отримавши вказане судове рішення, 07.08.2017 р. позивач звернувся до начальника ГУНП в Чернівецькій області з листом, в якому враховуючи рішення апеляційного суду Чернівецької області від 31.07.2017 р. в справі №727/4884/17 просив: поновити його на службі в поліції на ту ж посаду, у зв'язку з поспішним та незаконним звільненням зі служби в поліції; внести відповідні записи в трудову книжку та виплатити середньомісячну грошову компенсацію з 01.03.2017 р. по день поновлення на роботі (а.с. 9).

Розглянувши вказаний лист, 21.08.2017 р. відповідач листом повідомив позивача, що рішення апеляційного суду Чернівецької області прийнято до уваги. В той же час, в листі зазначено, що для скасування наказу про звільнення позивача зі служби та поновлення його на посаді на даний час немає підстав, оскільки предметом розгляду апеляційного суду Чернівецької області не стало питання щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" та поновлення на службі (а.с. 10).

Вважаючи звільнення протиправним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоровя; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (с. 19 Закону № 580-VIII).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 -VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, згідно з п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 р. №901-VIII до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 р. № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Вказаним Дисциплінарний статутом визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту визначає, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Вимогами ст. 7 вищевказаного Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна України базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналізуючи наведені положення Дисциплінарного статуту, суд приходить до висновку, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Вимогами ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 р. №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 р. за №541/23073 (далі - Інструкція ).

За визначенням абз. 7 п. 1.2 вказаної Інструкції службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (п. 5.4. Інструкції).

Згідно п. 6.3 Інструкції забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Положеннями п. 8.3 Інструкції встановлено, що в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Проаналізувавши наведені вище норми, суд приходить до висновку, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Водночас при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість таких, обставини, за яких вони вчинені, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації.

З матеріалів справи видно, що відповідачем дотримано порядок та строки проведення службового розслідування, за наслідком якого вирішено накласти на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Однак, суд вважає, що висновки службового розслідування були передчасними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що відповідач дійшов до висновку про порушення позивачем вимог ст. ст. 1 та 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, а також п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", внаслідок того, що будучи у стані алкогольного сп'яніння позивач керував транспортним засобом, що є безумовною та достатньою підставою вважати такі дії, що мають явно дискредитуючий характер і які не сумісні з подальшим проходженням служби в поліції.

Судовим розглядом встановлено, що позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ (поліції) 12 років. За цей час заохочувався 7 разів. Станом на час винесення оскаржуваних наказів діючих дисциплінарних стягнень не мав.

Як зазначалося вище, ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарному стягненню у вигляді звільнення з посади можуть передувати такі дисциплінарні стягнення як, усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідність.

Відповідно до ч. 10 та 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як видно із матеріалів службового розслідування, при визначенні позивачу дисциплінарного стягнення відповідачем не було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, попередня поведінка позивача, ставлення до виконання службових обов'язків тощо.

Також при визначенні міри дисциплінарного стягнення та при прийнятті оскаржуваних наказів відповідачем не вказано мотивів надання переваги обраного виду дисциплінарного стягнення (звільнення з посади) і не можливості застосування більш м`який вид дисциплінарної відповідальності враховуючи обставини справи.

Окрім того, відповідачем не обґрунтовано звільнення позивача з 06.03.2017 р., в той час як оскаржуваний наказ № 33 о/с датовано 01.03.2017 р.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

У ч. 3 ст. 16 Дисциплінарного статуту вказано, що стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що провадження у справах про адміністративні правопорушення (проступки) - особливий різновид адміністративно-деліктних проваджень у системі адміністративного процесу, який значною мірою врегульований правовими нормами, що зосереджені у розділах IV та V КУпАП (глави 18 - 33).

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, за ст. 130 КУпАП закінчується після набрання законної сили постановою суду, яка встановлює винуватість або невинуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що службове розслідування стосовно позивача призначено, на підставі наказу ГУНП в Чернівецькій області №157 від 20.02.2017 р., за фактом керування ним автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. За результатами проведеного службового розслідування, того ж дня 20.02.2017 р. комісією складено висновок в основі якого використано протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 238526 від 19.02.2017 р. та висновок щодо результатів медичного огляду № 563 від 19.02.2017 р. складений лікарем-наркологом КМУ "Чернівецький обласний наркологічний диспансер" ОСОБА_5

В той же день, 20.02.2017 р. відповідач на підставі висновку службового розслідування, видав оскаржуваний наказ № 39 про покарання, а 01.03.2017 р. - оскаржуваний наказ № 33 о/с про звільнення зі служби в поліції.

Як зазначалося вище, за результатами розгляду матеріалів про притягнення до адміністративний відповідальності позивача за ст. 130 КУпАП, постановою апеляційного суду Чернівецької області від 31.07.2017 р. у справі №727/4884/17 закрито провадження за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 192-195).

Під час судового розгляду справи, представники відповідача не обґрунтували та не надали докази, які перешкоджали б проведенню службового розслідування за фактом керування позивачем транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння після закінчення провадження у справі про адміністративне правопорушення, з урахуванням вимог ст. 16 Дисциплінарного статуту.

Твердження представників відповідача про те, що постанову апеляційного суду Чернівецької області від 31.07.2017 р. у справі №727/4884/17 комісія, яка проводила службове розслідування не могла взяти до уваги, адже судове рішення було прийнято після проведення службового розслідування та видання оскаржуваних наказів, суд оцінює критично, оскільки згідно положень ст. 16 Дисциплінарного статуту провадження у справі про адміністративне правопорушення перериває строк накладення дисциплінарного стягнення, а тому у відповідача не було перешкод для вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності після закінчення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19 Контитуції України конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції України, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст. 22); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (ч. 1 ст. 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Згідно висновку Конституційного Суду України викладеного у рішенні №23-рп/2010 від 22.12.2010 р. (справа №1-34/2010), адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч. 2 ст. 8 Конституції України).

Суд вважає, що з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин під час проведення службового розслідування, відповідач зобов'язаний був дочекатися закінчення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, оскільки він не наділений повноваженнями щодо встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Такими повноваженнями наділено виключно місцевий загальний суд.

Посилання відповідача в письмових запереченнях проти позову, а також його представників в судовому засіданні про те, що під час службового розслідування ним досліджувався факт скоєння позивачем дисциплінарного проступку, а не адміністративного правопорушення, суд вважає необґрунтованим, адже встановлення факту скоєння дисциплінарного проступку, який полягає в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, нерозривно пов'язане із встановленням такого факту, який може бути зафіксований в порядку встановленим ст. 266 КУпАП та після закінчення провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Стосовно доводів відповідача щодо відсутності підстав для врахування під час проведення службового розслідування висновків судового рішення в справі №727/4884/17, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 4 ст. 72 КАС України визначено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно указаних норм обов'язковість преюдиційних обставин поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: судовим рішенням в адміністративній справі, судовим рішенням у цивільній справі, судовим рішенням в господарській справі, а також або вироком у кримінальній справі або постановою про адміністративний проступок.

Обставини, встановлені в інших процесуальних актах, зокрема, у справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття адміністративної справи у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення), не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до ч. 1 та 4 ст.72 КАС України.

Передбачене наведеними вище положеннями звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Одним із визначальних принципів здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі.

Суд враховує вимоги ч. 4 та 5 ст. 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається, і які мають значення для правильного вирішення спору.

Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Наведене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, що відображена в листі від 14.11.2012 р.№ 2379/12/13-12 з питань, пов'язаних із застосуванням ст.72 КАС України, а також, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.06.2015 р. справі № К/800/57781/14.

Тому, суд дійшов висновку про необхідність дослідження усіх обставин справи для забезпечення повноти та обєктивності її розгляду.

Статтею 266 КУпАП передбачено порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Так, згідно положень ч.1 указаної статті Кодексу огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

При цьому, згідно ч.3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського (ч.4 ст. 266 КУпАП).

Згідно ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України від 09.11.2015 р. №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за №1413/27858, з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров'я щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція №1452/735).

Інструкція №1452/735 визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Згідно п.6 розділу I Інструкції №1452/735 огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У відповідності до п. 7 розділу I Інструкції №1452/735 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі - заклад охорони здоров'я).

Згідно п. 7 розділу ІІ Інструкції №1452/735 установлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Пунктом 9 розділі ІІ Інструкції №1452/735 передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

За змістом пунктів 16 та 17 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння), видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

При цьому висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (п. 22 розділу ІІІ Інструкції №1452/735).

Дослідженням витребуваних матеріалів справи №727/4884/17 (провадження № 3/727/2014/17) встановлено, що за результатами розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП, постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.05.2017 р., провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у звязку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 31.07.2017 р. у справі №727/4884/17, апеляційну скаргу задоволено. Постанову судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26.05.2017 р. щодо ОСОБА_1 скасовано та закрито провадження за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом Чернівецької області у постанові від 31.07.2017 р. встановлено відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки проведення огляду позивача на стан алкогольного сп'яніння у закладі охорони здоров'я відбулося із застосування спеціального технічного засобу, який не належить цьому медичному закладу, не ідентифікований та приналежність якого не встановлена та не доведена належними і допустимим доказами, а відповідність його чинному законодавству (що оспорюється апелянтом) не може бути апеляційним судом перевірена через ненадання суду документів на прилад, який фактично був застосований, що у сукупності свідчить про обґрунтовані сумніви у дійсності результатів такого огляду, викладених в акті огляду та висновку щодо результатів медичного огляду, а тому у відповідності до вимог розділу 3 п.п. 9, 16, 22 Інструкції від 09.11.2015 р., ч. 5 ст. 266 КУпАП його визнано недійсним. Доказів, які би поза усяким сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у тому, що 19.02.2017 року о 04-15 він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, немає та апеляційному суду Чернівецької області не були надані.

Отже, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 72 КАС України, суд приходить до висновку, що постанова апеляційного суду Чернівецької області від 31.07.2017 р. у справі №727/4884/17 є обов`язковою для адміністративного суду під час розгляду даного спору, оскільки вказаним судовим рішенням встановлено, що позивач під час керування автомобілем не перебував у стані алкогольного сп`яніння та в його діях відсутній складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Надаючи оцінку акту № 563 від 19.02.2017 р. та висновку щодо результатів медичного огляду № 563 від 19.02.2017 р. складених лікарем-наркологом КМУ Чернівецький обласний наркологічний диспансер ОСОБА_5, Чернівецький окружний адміністративний суд вважає, що дані документи не можна вважатися належними та допустимими доказами, оскільки, як вбачається із матеріалів справи №727/4201/17 та встановлено в ході розгляду адміністративної справи, копії свідоцтва про повірку та сертифіката відповідності на прилад газоаналізатор Drager Alcotest надано КМУ Чернівецький обласний наркологічний диспансер, який перебуває на балансі медичного закладу, в той час як під час медичного огляду позивача лікарем-наркологом ОСОБА_5 вказаний прилад не застосовувався (а.с. 189, 190).

Згідно інформації УПП в м. Чернівці від 21.07.2017 р., наданої в рамках справи №727/4884/17 вбачається, що огляд на стан сп`яніння позивача проводився не працівниками патрульної поліції, а лікарем-наркологом Чернівецького обласного наркологічного диспансеру за допомогою спеціального технічного приладу, який належить даній установі та закріплений за нею.

Дослідженням відеозаписів з нагрудних камер патрульних поліцейських, які містяться в матеріалів справи № 727/4884/17 (провадження №33/794/355/17) встановлено, що 19.02.2017 р. позивач рухаючись на своєму автомобілі НОМЕР_1 був зупинений працівниками УПП м. Чернівці, у зв'язку з тим, що на автомобілі не працювала ліва фара в режимі ближнього світла.

В ході перевірки документів водія, що дають право на керування транспортним засобом, поліцейський УПП в м. Чернівці запідозрив, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим йому було запропоновано пройти медичний огляд у Чернівецькому обласному наркологічному диспансері на стан алкогольного сп'яніння. Позивач погодився пройти медичне освідчення.

Прибувши у Чернівецький обласний наркологічний диспансер позивачу було запропоновано пройти тест на визначення стану алкогольного сп`яніння на газоаналізаторі Drager Alcotest, однак позивач проходити тест на газоаналізаторі відмовився, оскільки йому не пред'явили відповідні документи і попросив взяти у нього кров на дослідження, про що написав заяву ( а.с. 188).

У цьому проханні позивача лікар-нарколог ОСОБА_5 відмовив і поліцейський приніс інший газоаналізатор Drager Alcotest пред`явивши при цьому свідоцтво про проходження приладом перевірки. Позивач повторно попросив у лікаря-нарколога ОСОБА_5 узяти в нього кров на дослідження, однак йому повторно відмовили. Після неодноразового здійснення позивачем продуву на газоаналізаторі Drager Alcotest та після чергового видихання прилад показав позитивний результат.

За наслідками освідування та проходження тесту лікарем-наркологом ОСОБА_5 складений акт огляду і висновок про стан сп`яніння ОСОБА_1 Того ж дня о 05 год. 50 хв. інспектором роти №1 батальйону УПП в м. Чернівці лейтенантом поліції ОСОБА_6 складено протокол про те, що громадянин ОСОБА_1 19.02.2017 р. о 04:15 год. в м. Чернівці, по вул. Гагаріна, 93, керував автомобілем НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 29 "а" Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що висновок щодо результатів медичного огляду позивача, складений з порушенням вимог Інструкції № 1452/735 є недійсним, а тому не може бути належним та допустимим доказом по справі.

В поясненнях наданих під час проведення службового розслідування 20.02.2017 р., позивач вказував, що 19.02.2017 р. він алкогольних напоїв не вживав.

Крім того, на переконання суду, із досліджених в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції не вбачається, що позивач перебував у стані алкогольного сп'яніння. Мова позивача була чітка, координація рухів не порушена, поведінка позивача відповідала обстановці події.

Як видно із висновку службового розслідування, відповідач прийшов до висновку, що вина позивача підтверджується в т. ч.: висновком Чернівецького обласного наркологічного диспансеру від 19.02.2017 р. № 562, адміністративним протоколом серії БР № 238526 від 19.02.2017 р. та поясненнями позивача.

З огляду на вищезазначене, судом встановлено, що при проведенні службового розслідування відповідачем не повно і не всебічно досліджено всі обставини та матеріали справи про дисциплінарний проступок вчинений позивачем, що призвело до неправильного та передчасного висновку і як наслідок до незаконного звільнення позивача зі служби в поліції.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваних наказів прийнятих відносно позивача, а тому вказані накази є протиправними і підлягають скасуванню.

Враховуючи, що Законом України "Про Національну поліцію" не врегульовано питання поновлення на службі, суд вбачає наявними підстави застосування в даному випадку норми Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КзпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КзпП України).

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи висновок суду про протиправність та скасування оскаржуваних наказів, а також беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 235 КзпП України, позивача необхідно поновити на посаді старшого інспектора з режиму секретності управління карного розшуку ГУ НП в Чернівецькій області з 07 березня 2017 р., допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Оскільки судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 07.03.2017 р. по 07.11.2017 р. є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Згідно довідки ГУНП в Чернівецькій області № 532 від 10.08.2017 р. сума одноденного грошового забезпечення позивача становить 173,87 грн (а. с. 26).

Згідно п. 6 розділу III "Окремі питання виплати грошового забезпечення" Порядку та умову виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 р. № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 р. за № 669/28799, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення із ГУНП в Чернівецькій області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з з 07.03.2017 р. по 07.11.2017 р. у сумі 29036,29 грн (167 днів Х 173,87 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України постанова в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69 -71, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 39 від 20.02.2017 р. "Про покарання" в частині звільнення зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни старшого інспектора з режиму секретності управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 33 о/с від 01.03.2017 р. "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" лейтенанта поліції ОСОБА_1, старшого інспектора з режиму секретності управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, з 06 березня 2017 р.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з режиму секретності управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області з 07 березня 2017 р.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 березня 2017 р. по 07 листопада 2017 р. у розмірі 29036,29 грн.

6. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з режиму секретності управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно ст. 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.К. Левицький

Постанова в повному обсязі складена 13.11.2017 р.