Справа № 428/10140/17
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/428/432/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними та дискримінаційними дії щодо невиплати пенсії за віком , зобовязання відновити нарахування та виплату пенсії за віком з моменту припинення та зобовязання подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення ,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними та дискримінаційними дії щодо невиплати пенсії за віком , зобовязання відновити нарахування та виплату пенсії за віком з моменту припинення та зобовязання подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення , мотивуючи вимоги тим , що позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою і знаходиться на обліку в УПФУ м. Сєвєродонецьк, як пенсіонер за віком з 14.04.2015р. Відповідач безпідставно припинив позивачу виплату пенсії з квітня 2017р. Позивач ОСОБА_1 вважає дії відповідача протиправними та дискримінаційними, а тому звернулася з позовом до суду і просить суд визнати протиправними та дискримінаційними дії УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_1, 25.05.1954р.н.; зобовязати УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області відновити нарахування та виплату пенсії за віком з квітня 2017р.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць; зобовязати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки з позовної заяви видно, що вимоги позивача стосуються пенсійних виплат, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України суд вважає за необхідне розглядати дану справу у скороченому провадженні.

Від відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких він посилається на те, що ОСОБА_1 є ВПО відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО від 14.04.2016р. №919053585. Дата закінчення дії довідки - 13.10.2016р. 14.04.2016р. ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про взяття на облік пенсійної справи. З 01.08.2014р. позивача взято на облік до управління згідно розпорядження №81887 від 19.04.2016р. УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області отримало інформацію з головного УПФУ в Луганській області (лист №3147/02 від 27.03.2017р.) про відсутність за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб та про призупинення з 01 квітня 2017р. виплати пенсій вказаним особам, до яких також віднесено позивача. Із заявою про поновлення виплати пенсії згідно Порядку 22-1, позивач до управління не звертався. Тому, управління не мало правових підстав вирішувати питання про поновлення чи відмову у поновленні виплати пенсії позивача та жодного рішення з цього приводу відповідачем прийнято не було. Щодо вимоги про поновлення нарахування з 01.04.2017р., то покладення на майбутнє зобовязань діючим законодавством не передбачено. Тому, управління Пенсійного фонду України у Луганській області вважає, що позовні вимоги повинні мати чітко визначений період (із зазначенням кінцевої дати). З огляду на вищенаведене вважає, позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що 14.04.2016р. ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про взяття на облік пенсійної справи. Відповідно до копії розпорядження №81887 від 19.04.2016р., ОСОБА_1, 25.05.1954р.н. з 01.08.2014р. взято на облік до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Згідно копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №919053585 від 14.04.2016р., ОСОБА_1 25.05.1954р.н. взята на облік внутрішньо переміщеної особи та остання має фактичне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, пр-т. ГвардійськийАДРЕСА_1, термін дії довідки: 13.10.2016р. Відповідачем УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області було отримано інформацію з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (лист №3147/02 від 27.03.2017р.) про відсутність за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб та про призупинення з 01.04.2017р. виплати пенсій вказаним особам, до яких також віднесено позивача ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 вважає дії відповідача щодо невиплати пенсії за віком з квітня 2017р. протиправними, дискримінаційними та такими, що порушують її конституційні права.

Суд погоджується з вищевказаним твердженням позивача з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ст.4 вищевказаного Закону, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч.3 ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2017 року у звязку із тим, що при зверненні до відповідача із заявою про взяття на пенсійний облік позивачем була надана довідка внутрішньо переміщеної особи, у якій закінчився термін дії.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706- VII (далі Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону №1058 за якою, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, припинення виплати пенсій можлива лише з підстав визначених ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому, згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 - VIII (із змінами і доповненнями), період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07.11.2014 року № 595.

Вказаною постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 8 Тимчасового порядку встановлено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 зареєстрована у встановленому законом порядку, як особа, що перемістилася з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою №919053585 від 14.04.2016р., копія якої наявна у матеріалах справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі Постанова №509). Відповідно до п.6 Постанови №509 строк дії такої довідки становить шість місяців з дати її видачі.

В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 352 (далі - Постанова №352) «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509» внесено зміни у Постанову №509, зокрема, пункт шостий викладено в новій редакції: У день подання заяви про взяття на облік, крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, безоплатно видається довідка за формою згідно з додатком, яка роздруковується на аркуші формату А4, підписується посадовою особою уповноваженого органу та скріплюється печаткою такого органу. У випадках, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, уповноважений орган зобовязаний розглянути заяву протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу довідки або відмову в її видачі. Довідку отримує кожна дитина, в тому числі та, що прибула без супроводження батьків, законного представника, а також дитина, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи. Довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., у якій адресою фактичного місця проживання вказано адресу місцезнаходження органу державної влади, органу місцевого самоврядування, юридичної особи публічного права, її підрозділу, будь-якого іншого приміщення, за якою внутрішньо переміщена особа фактично не проживає, підлягає перереєстрації до 20 липня 2016 року. Для цього внутрішньо переміщена особа особисто або через законного представника (у випадках, передбачених абзацами першим - шостим пункту 2 цього Порядку) звертається за видачею довідки до уповноваженого органу, а раніше видана їй довідка вилучається, про що вносяться відповідні записи до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Довідка, зазначена в абзаці шостому цього пункту, не перереєстрована у встановлений строк, не є дійсною, про що вноситься відповідний запис до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин, що унеможливлюють перереєстрацію довідки у встановлений строк, така особа подає до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання відповідну письмову заяву та підтвердні документи. У такому разі строк перереєстрації довідки, зазначеної в абзаці шостому цього пункту, може бути збільшено до 60 днів за рішенням уповноваженого органу. Уповноважені органи ведуть журнал обліку виданих довідок.

В матеріалах справи відсутні докази скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача. Крім того, матеріалами справи встановлено, що довідка видана до 20.06.2016р.

Таким чином, суд залишає поза увагою посилання відповідача на закінчення терміну дії довідки позивача, оскільки така довідка діє безстроково в розумінні пункту 6 Постанови №352.

Відповідач УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області посилається на постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року №365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №365 зазначено, установити, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у м. Києві і м. Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

На момент припинення виплати пенсії позивачу довідка №919053585 від 14.04.2016р. не скасована.

Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування визначає механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування (пункт 1 Порядку).

Згідно п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п.2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) або робочі групи, а не на відповідача.

Таким чином, у відповідача УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області відсутні повноваження здійснення вищезазначеного контролю.

Згідно статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

За таких обставин позивач ОСОБА_1 як внутрішньо переміщена особа, яка проживає на території міста Сєвєродонецьк Луганської області (вказаний факт підтверджується відповідною довідкою), має право на поновлення нарахування та виплату пенсії за віком, починаючи з квітня 2017р. Посилання відповідача на лист №3147/02 від 27.03.2017р. Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відсутність за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб та про призупинення з 01.04.2017р. виплати пенсій вказаним особам, до яких також віднесено позивача, є звуженням прав громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Судом встановлено, що виплата пенсії ОСОБА_1 зупинена без винесення певного рішення відповідачем, тобто вчинені дії, які порушують право позивача на соціальний захист.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними та дискримінаційними дії УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати пенсії за віком позивачу. Також є обґрунтованими і підлягають задоволенню вимоги позивача в частині зобовязання УПФУ в м. Сєвєродонецьку поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком з квітня 2017р.

Стосовно посилань представника відповідача на те, що позовні вимоги не містять чітко визначеного періоду із зазначенням кінцевої дати, в який були порушені права позивача, то суд зазначає, що пенсія згідно із розпорядженням №81887 від 19.04.2016р. була призначена позивачу довічно, а отже покладення на відповідача зобовязань щодо призначення та виплати пенсії позивачу без вказівки на кінцеву дату не призведе до вирішення судом вимог на майбутнє та відповідатиме характеру спірних правовідносин.

Підстав для застосування заходів судового контролю за виконанням рішення згідно із ст.267 КАС України суд станом на час прийняття цієї постанови не вбачає, проте зазначає, що згідно із ч.1 ст.267 КАС України визначення зобовязання субєкта владних повноважень подати до суду відповідний звіт є правом, а не обовязком суду. В даному випадку суд не вбачає підстав для подання такого звіту відповідачем.

Стосовно прохання позивача винести окрему ухвалу з приводу звернення уваги Пенсійного фонду України на вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону посадовими особами Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та недопущення подібних порушень у майбутньому, суд зазначає, що підстав для винесення окремої ухвали немає. Із змісту ст.166 КАС України вбачається, що, по-перше, винесення окремої ухвали є правом, а не обовязком суду, а по-друге, окрема ухвала виноситься тоді, коли суд під час розгляду справи виявив такі порушення закону, які не можуть бути усунуті ухваленим судовим рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Позивач у позовній заяві просить суд звернути постанову до негайного виконання в межах суми платежів за один місяць.

Враховуючи, що позивачу було відстрочено сплату судового збору по справі до ухвалення судового рішення, то суд, керуючись вимогами ст.94 КАС України, при ухваленні рішення на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 640грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 21, 70, 71, 94, 159-163, 183-2, 185, 186, 256 КАС України, суддя -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними та дискримінаційними дії щодо невиплати пенсії за віком , зобовязання відновити нарахування та виплату пенсії за віком з моменту припинення та зобовязання подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, задовольнити частково.

Визнати протиправними та дискримінаційними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1, 25.05.1954р.н., місце реєстрації: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1, 25.05.1954р.н., місце реєстрації: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1 з квітня 2017р.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Постанову звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя