Справа № 809/748/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9369/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Запотічний І.І.

судді Матковська З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року у справі № 809/748/17 за адміністративним позовом Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельна дільниця №14» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2017 року Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельна дільниця №14» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідач, в порушення статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», не виконав нормативу по працевлаштуванню у 2016 році одного інваліда, та в строк до 19 квітня 2017 року самостійно не сплатив адміністративно-господарські санкції за одне робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідом, в розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві, яка становила 17 540 грн. Крім того, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, у відповідності до частини 2 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідачу була нарахована пеня в розмірі 112,32 грн., яка залишилась несплачена. Отже, загальна сума заборгованості відповідача зі сплати адміністративно-господарських санкцій та пені, яку просив стягнути позивач, становить 17 652,32 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року позов задоволено частково: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельна дільниця №14» на користь Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі 8 870 (вісім тисяч вісімсот сімдесят) грн. та пеню за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 56 (п'ятдесят шість) грн. 12 коп; в задоволені позову в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального права, Івано-Франківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, позивач покликається на те, що розрахунки адміністративно-господарської санкції здійснені з врахуванням пункту 3.7. Наказу Міністерство праці та соціальної політики України 10 лютого 2007 року № 42 Про затвердження форми звітності N 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкції щодо заповнення форми звітності N 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2007 р. за N117/13384, яким передбачено обрахунок адміністративно-господарської санкції для роботодавця, в якого працює 15 осіб і більше в розмірі річної заробітної плати.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом зі змісту звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельна дільниця №14» до Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу даного підприємства у 2016 році становила 15 осіб, фонд оплати праці склав 268 100 грн. Водночас, судом першої інстанції було встановлено, що згідно наданого Фонду соціального захисту інвалідів відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, копія якого наявна в матеріалах справи, протягом 2016 року на підприємстві не було працевлаштовано жодного інваліда. Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що відповідач не виконав у 2016 році норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Поряд з цим, суд першої інстанції не погодився з розміром адміністративно-господарської санкції зважаючи на те, що приписи частини 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не дають однозначного висновку щодо неправомірності застосування адміністративно-господарських санкцій в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, де кількість працюючих становить 15 осіб, на переконання суду, дане положення статті 20 вказаного Закону підлягало до застосування у спірних правовідносинах.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з такими висновками, враховуючи наступні обставини справи.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами визначені, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідно до частини першої статті 17 вказаного Закону, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, не забороненою законом.

Частина 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації та забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положенням статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Згідно абз.9 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Зі змісту звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельна дільниця №14» до Фонду соціального захисту інвалідів, судом встановлено, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу даного підприємства у 2016 році становила 15 осіб, фонд оплати праці склав 268 100 грн. Поряд з цим, згідно листа за № 758-05/28-17 від 09 червня 2017 року Рогатинського районного центру зайнятості, відповідач у 2016 році інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН не подавав.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про що в 2016 році відповідач безпідставно не виконав обов'язок працевлаштувати однієї особи-інваліда, а тому зобов'язаний сплатити визначені Законом санкції.

Щодо висновків суду першої інстанції, які позивач вважає неправомірним, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що у вищевказаній нормі Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» законодавцем допущено нечітке визначення кількості працюючих працівників на підприємствах, до яких повинна застосовуватися адміністративно-господарська санкція в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, зокрема на підприємстві, де кількість працюючих становить 15 осіб.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини, пунктом 115 рішення від 14 червня 2007 року в справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» (Заява N 77703/01) вкотре надано трактування поняття «якість закону», зокрема зазначено, що закон має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосовування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі - у разі потреби, за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку.

Відтак, вірною є позиція суду першої інстанції стосовно того, що відповідальність за якість Закону несе держава, а негативні наслідки у разі незабезпечення чіткого розуміння та неоднозначного тлумачення нормативних актів повинні наставати для суб'єкта владних повноважень, а для об'єкту управління, яким в даному випадку є відповідач по справі.

Покликання позивача на методику обрахунку адміністративно-господарської санкції відповідно до пункту 3.7. Наказу Міністерство праці та соціальної політики України 10 лютого 2007 року № 42 Про затвердження форми звітності N 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкції щодо заповнення форми звітності N 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2007 р. за N 117/13384, суд вважає необгрунтованим, оскільки цей нормативно-правовий акт визначає алгоритм обрахунку санкцій та носить прикладний характер, однак не може вважатись актом, що роз'яснює чи трактує положення Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», чи визначає порядок застосування його норм.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги практично повністю повторюють зміст заперечень відповідача, що були подані ним у суді першої інстанції та спростовуються обставинами справи, наведеними вище.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року у справі № 809/748/17 - без змін.

Ухвала набирає законної з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська