Справа № 808/3117/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року (о 10 год. 25 хв.) Справа № 808/3117/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування припису

ВСТАНОВИВ:

Комунальна установа «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради (далі КУ «ЗОКЛ» ЗОР, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі ГУ Держпраці у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати незаконним та скасувати припис відповідача №08-03-0006/0850-0424 від 05.10.2016 в частині порушення позивачем вимог:

ст. 116 КЗпП України звільненому 07.07.2016 ОСОБА_4 розрахункові кошти, що підлягають виплаті від підприємства, в день звільнення не виплачені. Розрахункові кошти отримані 08.07.2016 (відомість про виплату грошей від 08.07.2016);

ч.2, ч.3 ст. 252 КЗпП України при звільненні 05.08.2016 ОСОБА_5 згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України адміністрацією установи обґрунтоване письмове подання про розірвання трудового договору з працівником (який є членом виборного профспілкового органу) до первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, не було надане; та щодо вжиття дієвих заходів щодо узгодження шляхом обґрунтованого письмового подання до первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, про розірвання трудового договору з ОСОБА_5 (яка є членом виборчого профспілкового органу) усунути порушення вимог ч. 2, ч.3 ст. 252 КЗпП України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог (вх. №32465 від 15.11.2016) та додаткові усні пояснення. Зокрема, зазначає, що відповідно до доповідної голови первинної профспілкової організації Вільної профспілки медичних працівників КУ «ЗОКЛ» ЗОР ОСОБА_6, який перебував на цій посаді з 2010 по 2016 роки, протокол загальних зборів, який би підтверджував факт обрання в 2015 році ОСОБА_5 в виборчому профспілкового органу, взагалі відсутній і його ніколи не існувало. Інформаційне повідомлення від 13.08.2015 на імя головного лікаря є помилковим та таким, що подане передчасно, без проведення загальних зборів профспілкової організації. У звязку з чим, вважає, що будь-яких документів, які б підтверджували обрання звільненого 05.08.2016 працівника ОСОБА_5 до виборного профспілкового органу не існує, отже ОСОБА_5 не є і не була на момент її звільнення членом цього органу профспілки, тому вимоги ч. 2, 3 ст. 252 КЗпП України даного випадку не стосуються і порушення цих норм трудового законодавства відсутні. Вказує, що перевіряючі факт членства ОСОБА_5 в виборчому профспілковому органі не перевірили, підтверджуючих документів не затребували, зробивши безпідставний висновок на основі неперевірених даних. Крім того, зазначає, що в рамках справи Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/5075/16-ц за позовом ОСОБА_5 до КУ «ЗОКЛ» ЗОР про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі досліджувалось питання чи була на момент звільнення ОСОБА_5 членом виборчого профспілкового органу ППОВПМПУ та 30 травня 2017 року прийняте рішення, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.07.2017, у задоволенні позову відмовлено. Також пояснює, що відповідно до наказу №127-О від 07.07.2016 зовнішнього сумісника завідувача відділення рентгенангіографії та ендоваскулярної хірургії ОСОБА_4 було звільнено у звязку з призначенням працівника, який не є зовнішнім сумісником на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Проте, оскільки 07.07.2016 ОСОБА_4 не було можливості ознайомити з наказом про звільнення через його відсутність на робочому місці (акт від 07.07.2016), ознайомлення з наказом відбулось лише 08.07.2016 до початку робочого дня. Розрахунок зі звільненим працівником здійснений через касу лікарні 08.07.2016 при його особистій явці. Таким чином, звертає увагу суду, що оскільки ОСОБА_4 був ознайомлений з наказом про звільнення 08.07.2016 не з вини позивача, то здійснити з ним розрахунок у день звільнення не було фактичної можливості через його необізнаність з наказом про звільнення та відсутність його в лікарні для здійснення фактичного розрахунку в касі лікарні, розрахункові кошти були виплачені звільненому робітнику одразу після його звернення в касу лікарні. На підставі викладеного, просить адміністративний позов задовольнити та скасувати спірне рішення відповідача в частині порушення позивачем вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні 07.07.2016 ОСОБА_4 та ч.2, ч.3 ст. 252 КЗпП України при звільненні 05.08.2016 ОСОБА_5

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 15.11.2016 та доповненнях до заперечення від 08.12.2016. Що стосується звільнення з роботи ОСОБА_5 пояснюють, що під час проведення перевірки на письмову вимогу про надання документів на імя голови Первинної профспілкової організації КУ «ЗОКЛ» ЗОР ОСОБА_7 від 03.10.2016, останньою було надано копії документів, які свідчать, що заступник головного лікаря з хірургічної роботи ОСОБА_5 30.07.2015 була обрана членом профспілкового комітету Первинної профспілкової організації, вільної профспілки медичних працівників України КУ «ЗОКЛ». Посилаються на приписи ч. 2, 3 ст. 252 КЗпП України та вказують, що позивачем обґрунтоване письмове подання про розірвання трудового договору з ОСОБА_5 до первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, не було надане, тим самим роботодавцем було порушено вимоги ст. 252 КЗпП України. Також пояснюють, що при звільненні ОСОБА_4 бухгалтерією установи були проведені відповідні нарахування, у тому числі нараховано грошову компенсацію за всі дні невикористаної працівником відпустки, проте в порушення вимог ст. 116 КЗпП України належні кошти, що підлягають виплаті від підприємства ОСОБА_4 в день звільнення не були виплачені. Так, відповідно до табелю відробки робочого часу відділення рентгенангіографії та ендоваскулярної хірургії за липень 2016 року в день звільнення ОСОБА_4 працював 3 години, отже посилання позивача на те, що в останній робочий день 07.07.2016 працівника не було на робочому місці є безпідставними. Додатково зауважує, що дійсно, як свідчить особистий підпис ОСОБА_4 в наказі про звільнення від 07.07.2016 №127-к, із зазначеним наказом був ознайомлений 08.07.2016 о 06-50 год., проте як вбачається з фінансового документу (відомості на виплату грошей від 08.07.2016 б/н) зазначений платіжний документ складений саме 08.07.2016, а не 07.07.2016, як того вимагає ст. 116 КЗпП України. Відомість на виплату розрахункових коштів ОСОБА_4 зазначає і дату виплати коштів «у касу для оплати в строк з 08.07.2016 до 08.07.2016», а не в день звільнення. Ураховуючи викладене, оскаржуваний припис №08-03-0006/0850-0424 від 05.10.2016 винесено відповідно до чинного законодавства, підстави для його скасування відсутні, а тому просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні 23 лютого 2017 року в якості свідків були допитані ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які на час складання протоколу вільної профспілки медичних працівників України КУ «ЗОКЛ» ЗОР щодо вступу в члени даної профспілки ОСОБА_5 були її членами.

На підставі статті. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до наказу від 29.09.2016 №1376 та направлення на проведення позапланової перевірки від 29.09.2016, виданими ГУ Держпраці у Запорізькій області на підставі доручення Держпраці України від 14.09.2016 №1868/4.1/4.1-зв-16 за листом Генеральної Прокуратури України від 30.08.2016 №06-18833-16 у період з 03.10.2016 по 05.10.2016 головним державним інспектором Данілевською Г.В. була проведена перевірка додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування у КУ «ЗОКЛ» ЗОР, за результатами якої складений відповідний акт №08-03-0006/0850.

Згідно із ОСОБА_4 під час перевірки встановлено порушення позивачем:

п. 2 ст. 36 КЗпП України наказом від 07.07.2016 №127-0 ОСОБА_4, зовнішнього сумісника, завідувача відділенням рентгенангіографії та ендоваскулярної хірургії звільнено у звязку з закінченням терміну трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України, у звязку з призначенням працівника, який не є зовнішнім сумісником. Посилання роботодавця на п. 2 ст. 36 КЗпП України як підставу для звільнення, є безпідставним, так як трудовий договір, який з ним укладався (наказ про прийняття від 05.04.1993 №65-0, наказ на переведення від 24.03.1994 №57-0), не містить обмежень щодо роботи будь-яким строком;.

116 КЗпП України при звільненні 07.07.2016 ОСОБА_4 бухгалтерією установи були проведені відповідні нарахування, у тому числі, нараховано грошову компенсацію за всі дні невикористаної працівником відпустки. Проте належні кошти, що підлягають виплаті від підприємства, ОСОБА_4 в день звільнення не виплачено. Розрахункові кошти отримані ним 08.07.2016 (відомість на виплату грошей від 08.07.2016 б/н);

ч.2, ч.3 ст. 252 КЗпП України 05.08.2017 ОСОБА_5 звільнена за одноразове грубе порушення трудових обовязків, згідно із п. 1 ст. 41 КЗпП України. Адміністрацією установи обґрунтоване письмове подання про розірвання трудового договору з ОСОБА_5 (яка є членом виборчого профспілкового органу) до профспілкової організації, членом якої є працівник не надане.

На підставі висновків ОСОБА_4 та вказаних порушення відповідачем 05 жовтня 2016 року було винесено припис №08-03-0006/0850-0424, яким позивача зобовязано:

1. Не допускати в подальшому порушення вимог п. 2 ст. 36 КЗпП України при посиланні на зазначену статтю як підставу для звільнення сумісників з роботи.

2. Вжити заходів щодо своєчасної виплати працівникам розрахункових коштів при виплаті від підприємства при звільненні не допускати в подальшому порушення вимог КЗпП України.

3. Вжити дієвих заходів щодо узгодження шляхом обґрунтованого письмового подання до первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, про розірвання трудового договору з ОСОБА_5 (яка є членом виборчого профспілкового органу) усунути порушення вимог ч. 2, ч. 3 ст. 252 КЗпП України.

Із актом перевірки та приписом ознайомлено в.о. головного лікаря ОСОБА_11 під розписку, примірники ОСОБА_4 та припису отримано 05.10.2016, про що свідчать відповідні відмітки на вказаних документах.

Вважаючи прийнятий відповідачем припис в частині порушення позивачем вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні 07.07.2016 ОСОБА_4 та ч.2, ч.3 ст. 252 КЗпП України при звільненні 05.08.2016 ОСОБА_5 протиправним позивач звернувся із даним позовом до суду. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваного рішення, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 929-р «Питання Державної служби з питань праці» на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 вказаного Положення Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом (пункт 7 Положення).

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

У відповідності до підпункту 50 пункту 4 Положення Держпраці відповідно до покладених на неї завдань видає в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні або за кордоном, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства.

В ході дослідження обставин, які слугували підставою для прийняття оскаржуваного припису, судом встановлено наступні обставини.

Щодо порушення позивачем вимог статті 116 КЗпП України при звільненні ОСОБА_4 судом встановлено, що відповідно до наказу від 07.07.2016 №127-О ОСОБА_4 зовнішнього сумісника завідувача відділенням рентгенангіографії та ендоваскулярної хірургії звільнено 07 липня 2016 року у звязку із закінченням терміну трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України, у звязку з призначенням працівника, який не є зовнішнім сумісником. Бухгалтерії провести розрахунок за період роботи 05.04.1993-07.07.2016 /включно/. Остання щорічна відпустка використана за період роботи 05.04.2014-2015 рік/35 календарних днів/. Компенсація за 44 календарних дні щорічної відпустки. Із вказаним наказом ОСОБА_4 ознайомлено 08.07.2016 о 6:50 год., про що свідчить його підпис у відповідній графі.

Як вбачається з фінансового документу (відомості на виплату грошей від 08.07.2016 б/н) зазначений платіжний документ складений саме 08.07.2016, а не 07.07.2016, як того вимагає ст. 116 КЗпП України. Відомість на виплату розрахункових коштів ОСОБА_4 зазначає і дату виплати коштів «у касу для оплати в строк з 08.07.2016 до 08.07.2016», а не в день звільнення.

За приписами 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Суд вважає безпідставними посилання представника позивача на те, що в останній робочий день 07.07.2016 працівника не було на робочому місці є, що на його думку підтверджується актом від 07.07.2016 про відсутність на робочому місці, оскільки відповідно до табелю відробки робочого часу відділення рентгенангіографії та ендоваскулярної хірургії за липень 2016 року 07 липня 2016 року ОСОБА_4 працював 3 години.

Крім того, як вбачається з відомості на виплату грошей від 08.07.2016 зазначений платіжний документ складений саме 08.07.2016, а не 07.07.2016, як того вимагає ст. 116 КЗпП України. Відомість на виплату розрахункових коштів ОСОБА_4 зазначає і дату виплати коштів «у касу для оплати в строк з 08.07.2016 до 08.07.2016», а не в день звільнення. Беручи до уваги викладені вище обставини, суд дійшов висновку про правомірність висновків відповідача про несвоєчасність виплати працівнику розрахункових коштів при виплаті від підприємства при звільненні, що доводами позовної заяви та матеріалами справи не спростовується.

Стосовно порушення позивачем вимог частин другої, третьої статті 252 КЗпП України при звільненні 05.08.2016 ОСОБА_5 суд зауважує наступне.

На підставі наказу від 05.08.2016 №148-О заступник головного лікаря з хірургічної допомоги адміністративно-управлінського персоналу лікарні ОСОБА_5 звільнена 05 серпня 2016 року у звязку з грубим порушенням трудових обовязків, а саме: розділи 3, 4 та пункт 5.2 посадової інструкції заступника головного лікаря з хірургічної допомоги, п. 13 Інструкції з діловодства КУ «ЗОКЛ» ЗОР, затвердженої наказом головного лікаря від 22.05.2012 №260-а, перевищення своїх службових повноважень, здійснене під час відрядження згідно наказу «Про відрядження» від 17.03.2016 №51, надання недостовірної інформації про відомості у штатному розписі КУ «ЗОКЛ» ЗОР, затвердженому Департаментом охорони здоровя Запорізької обласної державної адміністрації 22.02.2016 у відповідності до п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Зі змісту пояснень представника відповідача, яка безпосередньо проводила перевірку позивача, встановлено, що під час проведення перевірки на письмову вимогу про надання документів на імя голови Первинної профспілкової організації КУ «ЗОКЛ» ЗОР ОСОБА_7 від 03.10.2016, останньою було надано копії документів, які свідчать, що заступник головного лікаря з хірургічної роботи ОСОБА_5 30.07.2015 була обрана членом профспілкового комітету Первинної профспілкової організації, вільної профспілки медичних працівників України КУ «ЗОКЛ», проте позивачем обґрунтоване письмове подання про розірвання трудового договору з ОСОБА_5 до первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, не було надане, тим самим роботодавцем було порушено вимоги ст. 252 КЗпП України.

У статті 252 КЗпП України визначено, що працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.

Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Згідно частинами першою, шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Судом встановлено, обставини звільнення ОСОБА_12 були предметом дослідження в цивільній справі № 334/5075/16-ц Провадження № 2/334/565/17 за позовною заявою ОСОБА_5 до КУ «ЗОКЛ» ЗОР, 3-тя особа головний лікар КУ «ЗОКЛ» ЗОР ОСОБА_13 про поновлення на роботі, стягнення грошових сум.

Так, за результатом розгляду вказаної справи Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесене рішення від 30.05.2017 про відмову у задоволенні позову, у якому судом, зокрема, встановлено, що як вбачається зі змісту заяви від 13.08.2015 ОСОБА_5 до головного лікаря та головного бухгалтера, ОСОБА_5 вийшла зі складу членів первинної профспілкової організації медичних працівників КУ «ЗОКЛ» ЗОР та вступила до первинної профспілкової організації Вільної профспілки медичних працівників України КУ «ЗОКЛ» ЗОР, у звязку з чим просила здійснювати утримання з її заробітної платні членських внесків.

Відповідно до розділу Ш Статуту Вільної профспілки медичних працівників України членами профспілки можуть бути особи, які визнають Статут, сплачують членські внески, не є членами інших профспілок. посадові особи, які здійснюють функції найму і звільнення робочої сили не можуть бути членами.

Зі змісту протоколу №6 від 30.07.2015 вбачається, що на зборах виборного органу первинної профспілкової організації Вільної профспілки медичних працівників України КУ «ЗОКЛ» ЗОР, на яких були присутніми 19 членів профспілки ОСОБА_5 обрано до складу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового комітету).

При цьому, головуючим зборів був ОСОБА_14, який був допитаний у суді та підтвердив обставини проведення зборів.

Допитаний у суді ОСОБА_6 пояснив, що збори 30.07.2016 року були проведені з порушенням приписів Статуту Вільної профспілки медичних працівників України, і як такі фактично не проводилися, питання про обрання ОСОБА_5 до виборного органу не вирішувалося. З даного приводу він звертався до голови Вільної профспілки медичних працівників України.

В ході судового розгляду цивільної справи № 334/5075/16-ц не встановлено, чи повідомляла належним чином первинна профспілкова організація Вільної профспілки медичних працівників України КУ «ЗОКЛ» ЗОР адміністрацію лікарні про обрання ОСОБА_5 до виборного органу, а тому при прийнятті рішення про звільнення останньої адміністрація установи не звернулася до первинної профспілкової організації Вільної профспілки медичних працівників КУ «ЗОКЛ» ЗОР за наданням згоди на її звільнення.

Між тим, з таким поданням адміністрація КУ «ЗОКЛ» ЗОР звернулася до Вільної профспілки медичних працівників України 04.10.2016, але відповіді надано не було.

Зі змісту листів голови Вільної профспілки медичних працівників України №14/7 від 08.02.2017 та №31/17 від 06.03.2017 щодо легітимності керівного складу Первинної профспілкової організації Вільної профспілки медичних працівників України КУ «ЗОКЛ» ЗОР вбачається, що Вільна профспілка медичних працівників України не визнає «нове» керівництво первинної профспілкової організації в особі ОСОБА_15, протоколи зборів від 30.07.2015 №6 та від 22.08.2016 №5 вважає сфальсифікованими та визнає їх недійсними.

Зі змісту листа 340/17 від 04.04.2017 голови Вільної профспілки медичних працівників України вбачається, що на адресу Вільної профспілки медичних працівників України (ВПМПУ) не надходило інформації про вступ до членів та до ППОВПМПУ КУ «ЗОКЛ» та до складу виборного профспілкового органу вказаної профспілки ОСОБА_5

Відповідно до приписів Статуту ВПМПУ включення до членів первинної профспілкової організації здійснюється на підставі заяви особи рішенням профспілкового комітету зазначеної місцевої профспілки. У той же час, згідно зі Статутом ВПМПУ у разі обрання або змін у складі профспілкового комітету ППОВПМПУ має повідомляти вищий профспілковий орган про такі зміни.

Від ППОВПМПУ КУ «ЗОКЛ» ЗОР будь-яких повідомлень про включення до складу профспілкового комітету ОСОБА_5 не надходило.

Крім того, президією Вільної профспілки медичних працівників України було прийнято рішення № 89 від 06.03.2017 року про відміну рішень первинна профспілкова організація Вільної профспілки медичних працівників України КУ «ЗОКЛ» ЗОР оформлених протоколами № 6 від 30.07.2015 та № 5 від 22.08.2016.

За приписами частини першої статті ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Так, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.07.2017 апеляційна скарга ОСОБА_5 відхилена. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2017 по справі № 334/5075/16-ц Провадження № 2/334/565/17 залишена без змін.

Таким чином, рішенням суду в цивільній справі встановлена правомірність дій КУ «ЗОКЛ» ЗОР при звільненні 05.08.2016 ОСОБА_5, оскільки остання не являється членом виборного органу первинної профспілкової організації Вільної профспілки медичних працівників України КУ «ЗОКЛ» ЗОР, оскільки протокол зборів №6 від 30.07.2015 є сфальсифікованим, а ОСОБА_16 є неповноважним головою вказаної профспілкової організації, а отже, згода на звільнення ОСОБА_5 не потребувалася.

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок про порушення позивачем вимог ч. 2, ч. 3 ст. 252 КЗпП України, зроблений відповідачем в ОСОБА_4, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим спірний припис, прийнятий відповідачем на підставі встановлених ОСОБА_4 порушень, є протиправним та підлягає скасуванню в цій частині.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено частинами першою, другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів частини третьої статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Запорізькій області №08-03-0006/0850-0424 від 05.10.2016 в частині порушення позивачем вимог ч.2, ч.3 ст. 252 КЗпП України при звільненні 05.08.2016 ОСОБА_5 згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України адміністрацією установи обґрунтоване письмове подання про розірвання трудового договору з працівником (який є членом виборного профспілкового органу) до первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, не було надане; та щодо вжиття дієвих заходів щодо узгодження шляхом обґрунтованого письмового подання до первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, про розірвання трудового договору з ОСОБА_5 (яка є членом виборчого профспілкового органу) усунути порушення вимог ч. 2, ч.3 ст. 252 КЗпП України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради суму судового збору у розмірі 689,00 грн., (шістсот вісімдесят девять гривен) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак