Справа № 813/3490/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року № 813/3490/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого cудді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бі-Ес Косметікс Україна" до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю "Бі-Ес Косметікс Україна" (надалі ТзОВ "Бі-Ес Косметікс Україна", позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (надалі ГУ ДФС у Львівській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 18.07.2017 року.

Ухвалою судді від 10.10.2017 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що висновки відповідача про порушення своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов'язання до бюджету не відображають усіх фактичних обставин. Позивач зазначив, що 23.06.2017 року ним було подано уточнюючу декларацію за 1 квартал 2017 року, якою виправлено помилку та зменшено суму податкового зобов'язання за 1 квартал 2017 року з податку на прибуток підприємства. Проте відповідачем було помилково розцінено подання уточненої декларації як сплату самостійно визначеного грошового зобов'язання, що стало підставою для застосування до позивача штрафу. Підсумовуючи наведене, позивач наголосив, що висновки акта перевірки є необґрунтованими, а прийняте на його основі податкове повідомлення рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача на заперечення позовних вимог подав суду письмові заперечення, суть яких полягає в наступному. Так, представник відповідача зазначив, що за результатами проведеної перевірки позивача встановлено порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України (надалі ПК України), а саме допущено несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на прибуток. На підставі матеріалів перевірки ГУ ДФС у Львівській області винесло податкове повідомлення рішення, згідно з яким до ТзОВ "Бі-Ес Косметікс Україна" застосовано фінансові санкції за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 85813,80 грн. Таким чином, представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, покликаючись на позицію, висвітлену у письмових запереченнях, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ТзОВ "Бі-Ес Косметікс Україна", , знаходиться за адресою: 79019, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 121.

10.05.2017 року позивачем було подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2017 року.

23.06.2017 року позивачем було подано уточнюючу податкову декларацію за 1 квартал 2017 року, якою виправлено помилку (р. 27 уточнюючої декларації) та зменшено суму податкового зобов'язання за 1 квартал 2017 року з податку на прибуток підприємств на 429362,00 грн.

03.07.2017 року СДРІ сектору податків і зборів з юридичних осіб Шевченківського відділення Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області було проведено перевірку ТзОВ "Бі-Ес Косметікс Україна" з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на прибуток за 1 квартал 2017 року.

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 03.07.2017 року № 431/13-01-12-05/36248873.

В ході проведення перевірки було встановлено несвоєчасну сплату ТзОВ "Бі-Ес Косметікс Україна" узгодженої суми податкового зобов'язання у зв'язку з несвоєчасним поданням платіжного доручення до установи банку.

На підставі матеріалів перевірки ГУ ДФС у Львівській області було винесено податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 18.07.2017 року, яким до позивача застосовано фінансові санкції за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 85813,80 грн.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду.

Суд при вирішенні адміністративної справи виходив з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (надалі ПК України) та іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно абзацу 1 п. 87.1 ст. 87 джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

У відповідності до підпункту а абзацу 1 п. 87.1 цієї ж статті, сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника).

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Вказана норма права покладає на податковий орган обов'язок застосувати до платника податків у разі несплати ним узгодженої суми податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, прогресуючий штраф, який залежить від кількості днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Відповідно до п. 14.1.156 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пунктом 14.1.39. цієї ж статті визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що для застосування штрафу за затримку у сплаті суми грошового зобов'язання необхідна наявність двох підстав: наявність узгодженої суми податкового зобов'язання та сплата цієї узгодженої суми податкового зобов'язання із затримкою на відповідну кількість календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Згідно із п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

З огляду на викладене, при поданні уточнюючої декларації відсутній об'єкт застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачений пунктом 126.1 статті 126 ПК України, оскільки подання уточнюючого розрахунку не є сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання, у той час як нарахування штрафних санкцій на підставі вищезазначеного пункту залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

За результатами розгляду справи, судом встановлено, що позивачем було самостійно виявлено помилку у раніше поданій декларації з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2017 року, тому з метою виправлення помилки 23.06.2017 року позивач подав уточнюючу податкову декларацію за 1 квартал 2017 року.

З врахуванням зазначених вище норм позивачем було використано право на виправлення помилки, допущеної у податковій декларації через подання уточнюючої податкової декларації за вказаний період, що в свою чергу зменшило суму податкового зобов'язання.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що жодної оплати податкового зобов'язання позивачем не проводилося, адже подання уточнюючого розрахунку не є сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання, у той час як нарахування штрафних санкцій залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

З наявної у матеріалах справи копії банківської виписки по рахунках позивача від 23.06.2017 року ( в день, коли позивачем було подано уточнюючу податкову декларацію) жодних оплат податкового зобов'язання з податку на прибуток позивачем не проводилося.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд зазначає, що зменшення позивачем суми податкових зобов'язань в уточнюючій декларації виключає узгодженість такої суми як суми податкових зобов'язань, а тому виключає обов'язок позивача сплатити цю суму, у зв'язку з чим відсутній об'єкт застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Суд зазначає, що з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при поданні податкової декларації.

Вказана позиція узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, що викладені в ухвалах від 16.02.2016 року у справі № К/800/31538/15, від 15.03.2017 року у справі № К/800/24684/16 та інших.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач помилково розцінив подання позивачем уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2017 року, як сплату податкового зобов'язання з податку на прибуток, та у зв'язку з цим, виніс оскаржуване податкове повідомлення рішення, яким зобов'язав ТзОВ "Бі-Ес Косметікс Україна" сплатити штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємства.

У зв'язку з цим, суд погоджується з доводами представника позивача про протиправність оскаржуваного ним податкового повідомлення рішення та необхідність його скасування, що має наслідком задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

На думку суду, в даному випадку суб'єктом владних повноважень порушено принцип юридичної визначеності (legal certainty), який є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як зазначено у справі "Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG", сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п.74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п.37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п.119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорваті", п.74).

Крім того, в рішенні у справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні." Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України та ст. 9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем при винесенні щодо позивача оскаржуваного рішення дотримані були не в повній мірі, що, в свою чергу, зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача в судовому засіданні правомірності оскаржуваного податкового повідомлення рішення суду не довів.

Враховуючи усе вищенаведене, в суду відсутні правові підстави вважати правомірним спірне податкове повідомлення рішення ГУ ДФС у Львівській області № НОМЕР_1 від 18.07.2017 року.

Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 1600,00 грн., такі судові витрати відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-71, 72, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Львівській області № НОМЕР_1 від 18.07.2017 року.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Бі-Ес Косметікс Україна" (, місцезнаходження: 79019, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 121) 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14 листопада 2017 року.