Справа № 464/4367/16-а
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/6302/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Матковської З.М. та Затолочного В.С.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2;

від відповідача - ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 04.05.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Львівської міської ради, Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Житловик-С», про визнання протиправним і скасування розпорядження про присвоєння приміщенням квартирних номерів,-

В С Т А Н О В И Л А:

23.05.2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив поновити строк звернення до суду; визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_4 районної державної адміністрації Львівської міської ради № 41 від 05.02.2009р. «Про присвоєння приміщенням в житловому будинку по вул.Угорській, 2 квартирних номерів» (а.с.2-5).

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 04.05.2017р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.177-180).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.182-186, 197-199).

Вимоги апеляційної скарги (із врахуванням поданого доповнення) обґрунтовує тим, що судом не визначені норми права, на підставі яких відповідач вправі визнавати квартирами кімнати колишнього гуртожитку для одиноких осіб та присвоювати їм поштові номери. Вказані кімнати гуртожитку не можуть мати статусу квартири, оскільки такі не відповідають вимогам державних будівельних норм і стандартів.

Окрім цього, помилковими є висновки суду про відсутність порушення відповідачем прав та інтересів апелянта у звязку із винесенням спірного розпорядження. Апелянт фактично проживає у спірних кімнатах №№ 91, 92, що стверджується відміткою в паспорті та актом про факт проживання. За таких умов відповідач зобовязаний укласти з ним договір найму на вказане жиле приміщення. Разом з тим, спірним рішенням вказані приміщення помилково визнані квартирами, через що відповідач відмовляється укласти відповідний договір житлового найму.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, починаючи з 09.08.1988р., позивач ОСОБА_1 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (на момент реєстрації - у гуртожитку).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 139 від 09.03.2007р. гуртожитку Виробничого об'єднання «Полярон» на вул.Угорській, 2 у м.Львові надано статус житлового будинку.

Ухвалою 4-ї сесії 5-го скликання Львівської міської ради № 721 від 29.03.2007р. вказаний гуртожиток від Виробничого об'єднання «Полярон» прийнято у власність територіальної громади м.Львова.

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 636 від 27.06.2008р. зобов'язано ОСОБА_4 районну адміністрацію Львівської міської ради укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані та проживають у вказаному будинку.

Розпорядженням голови ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради № 41 від 05.02.2009р. «Про присвоєння приміщенням в житловому будинку на вул.Угорській, 2 квартирних номерів» затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол № 2 від 03.02.2009р., параграф 1); присвоєні приміщенням в житловому будинку на вул.Угорській, 2 окремі квартирні номери (зокрема, у п.2.9. зазначено на IX поверсі під літ.351 (зображеної на поверховому плані) присвоєно окремий квартирний номер № 91, а під літ.352 - № 92) і зобов'язано ЛКП «Новий Львів» звернутися в Департамент житлового господарства та інфраструктури для виготовлення технічної документації на житловий будинок на вул.Угорській, 2 згідно з цим розпорядженням (а.с.6-7).

Вказане розпорядження прийнято за наслідками розгляду заяви ЛКП «Новий Львів» та представлених документів, а також на підставі ухвали Львівської міської ради № 721 від 29.03.2007р. «Про прийняття у власність територіальної громади м.Львова від Виробничого об'єднання «Полярон» відомчого житлового будинку № 2 на вул.Угорській від виробничого об'єднання «Полярон», рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 139 від 09.03.2007р. «Про надання гуртожитку для проживання сімей на вул.Угорській, 2 статусу житлового будинку і передачу його у власність територіальної громади м.Львова» (зі змінами згідно з рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 636 від 27.06.2008р.), Положення про ОСОБА_4 районну адміністрацію Львівської міської ради, затв. рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 71 від 23.02.2007р.

З копії актів від 16.01.2009р. убачається, що комісією ЛКП «Новий Львів» проведено обстеження стану кімнат гуртожитку, в тому числі тих, які займає позивач (слово «квартира» закреслено). Згідно поверхових планів, наявних в інвентаризаційній справі, кімнати під літерами 351 та 352 в будинку № 2 на вул.Угорській у м.Львові, які займає позивач, є окремими ізольованими приміщеннями.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час прийняття оскаржуваного розпорядження № 41 від 05.02.2009р. діяв в межах повноважень, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Покликання позивача на те, що розпорядження голови державної адміністрації суперечить Конституції України і законам України, порушують право позивача на житло, не заслуговують на увагу і є хибними.

Членами міжвідомчої комісії взято до уваги копії поверхових планів будівлі (гуртожитку), на яких вказані кімнати (351 - № 91 і 352 - № 92) є ізольованими. Ані погодженого та затвердженого проекту на переобладнання в частині облаштування єдиного входу у ці кімнати із загального коридору, ані дозволів на таке виконання, ані інших документів, позивач не має. Звідси твердження позивача про те, що технічна документація поверхневих планів є лише неналежними копіями не може слугувати підставою для скасування розпорядження в цілому.

Окрім цього, ОСОБА_4 районна адміністрація Львівської міської ради наділена правом затверджувати висновки міжвідомчої комісії, (п.1 розпорядження затверджено висновок міжвідомчої комісії). Це вказує на те, що розпорядження здебільшого стосується не позивача, в жодній мірі не порушує його прав та інтересів, не є тим рішенням, котре закріплює чи позбавляє його житла.

Таким чином, ОСОБА_4 районна адміністрація Львівської міської ради, приймаючи оскаржуване розпорядження, діяла в межах наданих їй повноважень, відповідачем наведено достатньо доказів на підтвердження правомірності своїх дій при винесенні оскаржуваного розпорядження, в тому числі для захисту порушених прав та інтересів третіх осіб.

Вирішуючи наведений спір, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч.2 ст.171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт, дії чи бездіяльність має особа, якої вони стосуються.

Позивач ОСОБА_1 оскаржує розпорядження голови ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради № 41 від 05.02.2009р. «Про присвоєння приміщенням в житловому будинку на вул.Угорській, 2 квартирних номерів» не лише в частині присвоєння квартирних номерів для приміщень, де він проживає і на які бажає укласти договір житлового найму, а в цілому, що зачіпає права інших мешканців будинку, в тому числі й тих, з якими вже укладені договори житлового найму.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.

Таким чином, відсутність у позивача прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним розпорядженням в частині, яка його безпосередньо не стосується, не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом. Відсутність спірних правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, яке підлягає судовому захисту.

Разом з тим, спірне розпорядження в частині помешкань, де проживає позивач, однозначно за наведених умов зачіпає права та інтереси позивача.

Між позивачем та ОСОБА_4 районною адміністрацією Львівської міської ради (з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Львівська міська рада, ЛКП «Новий Львів», Львівська міська професійна спілка «Захист праці») існує житловий спір щодо зобовязання укласти договір житлового найму на помешкання №№ 91, 92 в будинку № 2 по вул.Угорській в м.Львові.

Незважаючи на те, що вказаний житловий спір неодноразово розглядався судами різних інстанцій, на даний час він не вирішений (а.с.51-73).

Принциповим питанням для вирішення згаданого спору є те, чи два приміщення, яким присвоєні квартирні номери №№ 91, 92, у вказаному будинку, є окремими ізольованими квартирами (позиція ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради) чи є однією квартирою, яка складається з двох житлових приміщень (позиція ОСОБА_1Т.).

Ухвалою Сихівського районного суду від 04.08.2016р. зупинено провадження у цивільній справі № 2/464/2566/15 (а.с.170).

У звязку з тим, що відповідач ОСОБА_4 районна адміністрація Львівської міської ради вважає, що житлові приміщення №№ 91, 92 в будинку № 2 по вул.Угорській в м.Львові є окремими квартирами, а відтак відмовляється від укладення з позивачем договору житлового найму на дві квартири, позивач оскаржує в судовому порядку розпорядженням голови ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради № 41 від 05.02.2009р. «Про присвоєння приміщенням в житловому будинку на вул.Угорській, 2 квартирних номерів».

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що прийняття спірного розпорядження не входить до компетенції відповідача; завдяки цьому розпорядженню сформовані окремі квартири без урахування мінімальних розмірів для ізольованих помешкань; підставою для прийняття спірного розпорядження слугувала неналежна технічна документація (а.с.2-5).

Детальний аналіз вказаного розпорядження вказує на те, що цим рішенням присвоєно окремі квартирні номери житловим приміщенням в будинку № 2 по вул.Угорській в м.Львові, який в минулому був гуртожитком Виробничого об'єднання «Полярон».

Із змісту вказаного розпорядження не убачається, що шляхом присвоєння квартирних номерів виділені (сформовані, утворені тощо) окремі житлові квартири.

Підтвердження наведеного слугує й те, що після винесення спірного розпорядження відповідач укладав договори житлового найму з мешканцями цього будинку на квартири, які складалися з двох і більше житлових приміщень, яким присвоєні квартирні номери. Зокрема, така ситуація прослідковується у розпорядженнях відповідача № 665 від 24.12.2012р., № 101 від 07.03.2013р. (а.с.24, 25).

Також відповідно до листа відповідача № 34/1756 від 20.04.2010р. згідно з рекомендаціями ініціативної групи на розгляд громадської комісії з житлових питань підготовлено пропозиції про закріплення за ОСОБА_1 квартири №№ 91, 92.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що винесення спірного розпорядження № 41 від 05.02.2009р. «Про присвоєння приміщенням в житловому будинку на вул.Угорській, 2 квартирних номерів» в частині присвоєння квартирних номерів №№ 91, 92 також не порушує прав та інтересів позивача, оскільки спірним розпорядженням лише присвоєні квартирні номери окремим житловим приміщенням гуртожитку (будинку).

Питання щодо рівнозначності (відповідності) окремого квартирного номера окремій квартирі не вирішено спірним розпорядженням, а усталена практика відповідача щодо укладення договорів житлового найму з мешканцями будинку свідчить про можливість укладення одного договору житлового найму на декілька пронумерованих приміщень.

Разом з тим, питання укладення договору житлового найму на приміщення №№ 91, 92 з відповідачем виходить за рамки розглядуваного адміністративного позову та повинно вирішуватися лише в порядку цивільного судочинства.

Аналізуючи спірне розпорядження відповідача № 41 від 05.02.2009р. на предмет відповідності приписам ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів враховує, що таке прийнято в межах повноважень відповідача.

Зокрема, відповідно до ухвал Львівської міської ради № 94 від 06.07.2006р. «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання», № 219 від 19.10.2006р. «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» Виконавчий комітет вирішив внести зміни до рішення Виконавчого комітету № 1231 від 27.10.2006р. «Про затвердження Положення про ОСОБА_4 районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури» та викласти у новій редакції додаток 1, а саме: Положення про ОСОБА_4 районну адміністрацію Львівської міської ради.

У п.1.1. згаданого Положення ОСОБА_4 районна адміністрація Львівської міської ради виступає як виконавчий орган Львівської міської ради, діє відповідно до ухвали міської ради № 94 від 06.07.2006р. «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання» згідно з чинним законодавством.

До повноважень ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради у сфері житлово-комунального господарства належать здійснення контролю за станом благоустрою житлового фонду, а також прилеглих територій (п.4.2.2 Положення); присвоєння нумерації будинкам і спорудам (п.4.2.5 Положення); зміна договору найму житлових приміщень, приєднання звільнених житлових приміщень (п.п.4.2.11 Положення).

Окрім цього, рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 636 від 27.06.2008р. зобов'язано ОСОБА_4 районну адміністрацію Львівської міської ради укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані та проживають у вказаному будинку.

Таким чином, аналіз фактичних обставин справи та вищенаведених норм вказує на те, що повноваження щодо прийняття спірного розпорядження № 41 від 05.02.2009р. охоплюються повноваженнями щодо укладення (зміни) договорів житлового найму, приєднання звільнених житлових приміщень, які носять комплексний характер, що, у свою чергу, передбачає до моменту укладення такого договору найму вчинення інших дій (прийняття рішень) допоміжного характеру, чим у даному випадку слугує спірне розпорядження № 41 від 05.02.2009р.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необгрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м.Львова від 04.05.2017р. в адміністративній справі № 464/4367/16-а залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7