Справа № 754/10722/17
Суддя: Таран Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/754/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 02.01.1992 року працює в Національному банку України на посаді начальника групи інкасаторів відділу перевезення цінностей Центрального сховища Національного банку України. З 21.11.2015 року перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та одержує пенсію за віком. Починаючи з 01.05.2016 року по 01.01.2017 року відповідач не виплачував позивачу пенсію. 11.05.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про поновлення виплати пенсій починаючи з травня місця 2016 року. У відповідь на дану заяву позивач отримав відмову у здійсненні виплати пенсій. Зазначена відмова Відповідача є необґрунтованою, незаконною, протиправною та такою, що порушує права позивача, як громадянина України на отримання пенсії за віком, які гарантовані йому Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В коло осіб, на яких розповсюджується дія зазначених вище Законів відносяться особи, посади яких дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядках та на умовах передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» - держслужбовці. Дійсно, до 30.04.2016 року дія законів розповсюджувалась і на позивача, оскільки до 30.04.2016 року посада, яку позивач обіймає у Національному банку України була посадою державного службовця. У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про державну службу» №889-УІІ від 10.12.2015 року - з 01.05.2016 року посада «начальника групи інкасаторів відділу перевезення цінностей залізничним транспортом управління з перевезення цінностей Центрального сховища Національного банку України» не є посадою державного службовця, що підтверджується Довідкою вих. № 428 від 19.06.2017 року виданою Національним банком України. У зв'язку з чим, починаючи з 01.05.2016 року дія Законів про тимчасове припинення виплати пенсії на позивача не поширюється. Таким чином, починаючи з 01.05.2016 року відповідач зобов'язаний був розпочати виплату пенсії позивача, проте, безпідставно не виплачував її. Починаючи з 2017 року Лівобережне об'єднане Управління пенсійного фонду України почало виплачувати позивачу пенсію. Проте, за час поновлення виплати пенсії, позивачу не виплатили пенсію, за період з травня 2016 року по грудень 2016 року. У зв'язку з чим він звернувся до відповідача з заявою від 27.07.2017 року з вимогою надати інформацію по не виплаченій пенсії за період з травня 2016 по грудень 2016 року та виплату пенсії, за вказаний період, в найкоротші строки в розмірі 57916,88 грн. У відповідь на вказану заяву відповідач надав відповідь від 28.07.2017 року, якою відмовив у виплаті пенсії за період з 01.05.2016 року по грудень 2016 року включно. Дії відповідача є незаконними, протиправними та такими, що порушують конституційні права позивача на пенсійне забезпечення та соціальний захист.

На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати дії Лівобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України місті Києві неправомірними та протиправними з приводу припинення виплати йому пенсії в період з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року. Зобов'язати Лівобережне об'єднане Управління пенсійного фонду України в м. Києві виплатити позивачу пенсію за період з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року в розмірі 57916,88 грн.

Стороною відповідача до суду було надано заперечення щодо позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до яких дії відповідача відповідають вимогам діючого законодавства, а тому підстав для виплати пенсії позивачу та здійснення її нарахування немає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні з 21.11.2015 року та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач 24.07.2017 року звернувся до Управління із заявою про поновлення виплати пенсії за віком за період з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року.

Управління листом від 28.07.2017 року повідомило позивача про відмову у здійснені поновлені пенсії за віком за період з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року.

Як зазначається позивачем в адміністративному позові, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року - з 01.05.2016 року посада «начальника групи інкасаторів відділу перевезення цінностей залізничним транспортом управління з перевезення цінностей Центрального сховища Національного банку України» не є посадою державного службовця.

Проте, відповідно до Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 року працівниками Національного банку є службовці та обслуговуючий персонал Національного банку.

Службовцями вважаються особи, які безпосередньо беруть участь у виконанні функцій Національного банку та займають посади, передбачені штатним розписом.

Оскільки, позивач працює та виконує функції службовця Національного банка тому управлінням було закрито та не поновлювалася виплата пенсії.

Статтею 64 Закону України Про Національний банк України визначено, що тимчасово з 01 січня до 31 грудня 2016 року, службовцям Національного банку в період їхньої роботи в цьому банку, пенсії, призначені відповідно до законодавства України не виплачується.

Обмеження щодо виплати пенсії у період роботи в Національному банку України не поширюються на інвалідів 1 та 2 групи, інвалідів війни 3 групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється чинність п.1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зазначені норми були внесені до статті 64 Закону України «Про Національний банк України» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 - 19 від 24.12.2015 року.

До заяви від 20.01.2017 року позивачем долучено довідку №56 від 16.01.2017 року з місця роботи про підтвердження, що посада за якою працює позивач не відноситься до державної служби.

Отже, убачається, що управлінням правомірно відповідно до заяви позивача від 20.01.2017 року поновлено виплату пенсії з 01.01.2017 року у розмірі 7239,61 щомісячно.

В свою чергу, позивач просить виплатити пенсію за період з 01.05.2016 року по 31.12.2016 року в розмірі 57916,88 грн.

02.03.2015 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213, який набрав чинності 01.04.2015 року.

Управлінням з 01.05.2015 року виплату пенсії за віком позивача було припинено у зв'язку з тим, що 02.03.2015 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213, який набрав чинності 01.04.2015 року.

Даним нормативно-правовим актом внесено певні зміни до окремих положень цілого ряду законів України зокрема в тих частинах, які стосуються порядку виплат пенсій працюючим пенсіонерам та виплат пенсій за віком на пільгових умовах, і за вислугу років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема, абзац 2 частини 1 статі 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року доповнено наступним чином: «У період роботи на посадах, які дають право па призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії/щомісячне довічне грошове утримання, призначені відповідно до законодавства, не виплачуються. Після звільнення з роботи пенсії/щомісячне довічне грошове утримання виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до законодавства".

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року набрав чинності 01.04.2015 року, та станом на час звернення Позивача до управління та до суду не визнаний у встановленому порядку таким, що не відповідає Конституції України та не скасований.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 - 19 від 24.12.2015 року було внесено зміни до статті 64 Закону України «Про національний банк України» , яким слова і цифри «1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року» замінити словами і цифрами «1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року».

Так, статтею 64 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 року (в редакції від 01.01.2016 року, які внесені Законом України від 24.12.2015 року) чітко передбачено, що «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, службовцям Національного банку (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи у Національному банку, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Отже, беручи до уваги, що ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, II групи, інвалідом війни III групи, учасником бойовий дій. не займає посади в органах, перелічених п. 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», управління правомірно тимчасово припинило виплату пенсії позивачу, керуючись саме чинною нормою законодавства, а тому відсутні підстави для зобов'язання управління відновити виплату пенсії та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 18, 71, 93, 99, 100, 104, 161-163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позовуОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя: Н.Г. Таран