Справа № 817/1325/17
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2017 р.Р і в н е 817/1325/17
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник ОСОБА_1, відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Трансбуд"
до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т АН О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Захід-Трансбуд" звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 21.06.2017 № та №.

Позовні вимоги в повній мірі підтримані представником позивача у судовому засіданні та обґрунтовані тим, що ТОВ "Захід-Трансбуд" правомірно віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування декларації з податку на прибуток за 2014 рік видатки на придбання запасних частин для ремонту орендованих транспортних засобів в сумі 373014,00 грн., оскільки витрати на ремонт, експлуатацію та утримання транспортних засобів цілком і повністю відносяться до загальновиробничих витрат, є складовою собівартості кінцевих транспортних послуг та виконаних робіт, а тому належать до витрат операційної діяльності. Також зазначив, що по господарських операціях з ТОВ "Арт-Інвест", ТОВ "Рівне Ентерпрайз", ПрАТ "Рівнеавтошляхбуд", Комунальним Рівненським Шляхово-Експлуатаційним Управлінням Автомобільних доріг та ФОП ОСОБА_3 до перевірки та до заперечень на акт перевірки було надано повний пакет документів, що підтверджують правомірність формування витрат та податкового кредиту, тому відсутні порушення п.146.12 ст.146, п.138.4 ст.138, пп.139.1.1, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України. За наведеного, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, суду пояснила, що за наслідками планової перевірки ТОВ "Захід-Трансбуд" виявлено порушення останнім п.146.12 ст.146, п.138.4 ст.138, пп.139.1.1, 139.1.5 п.139.1 ст.139, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, яке полягало у завищенні собівартості виконаних робіт (наданих послуг) за період, що перевірявся внаслідок не проведення позивачем розрахунку ліміту на ремонт та поліпшення основних засобів, не підтвердження факту отримання юридичних послуг, не підтвердження факту використання орендованого приміщення в господарській діяльності та не підтвердження факту поставки товарів. За наведеного просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що в період з 11 по 30 травня 2017 року ревізорами-інспекторами Головного управління ДФС у Рівненській області проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Захід-Трансбуд" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016.

Результати такої перевірки оформлені актом №303/17-00-14-01/38067339 від 07.06.2017 (а.с.6-43 том 3).

За висновками акту, перевіркою встановлено порушення ТОВ "Захід-Трансбуд" пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, пп.139.1.1 п.139.1 ст.139, п.44.1, п.44.2 ст.44 розділу І, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 розділу III Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток у сумі 737993,00 грн., у т.ч. за 2014 рік у сумі 157143,00 грн., за 2015 рік у сумі 284912,00 грн., за 2016 рік у сумі 295938,00 грн. та п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.2, п.198.3, абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість всього на суму 66666,64 грн., у т.ч. за січень 2014 року - на суму 8333,33 грн., за лютий 2014 року - на суму 8333,33 грн., за липень 2014 року - на суму 8333,33 грн., за серпень 2014 року - на суму 8333,33 грн., за вересень 2014 року - на суму 8333,33 грн., за жовтень 2014 року - на суму 8333,33 грн., за листопад 2014 року - на суму 8333,33 грн., за грудень 2014 року на суму 8333,33 грн.

Не погодившись з такими висновками, позивач 14.06.2017 подав письмові заперечення на акт перевірки, до яких долучив копії 353-ох первинних документів податкового обліку (а.с.44-60 том 3).

21.06.2017 на підставі акту перевірки №303/17-00-14-01/38067339 від 07.06.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Рівненській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

№, згідно з яким ТОВ "Захід-Трансбуд" збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 851263,00 грн., в т.ч. 737993,00 грн. за податковими зобовязаннями та 113270,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.63 том 3);

№, згідно з яким ТОВ "Захід-Трансбуд" збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 83334,00 грн., в т.ч. 66667,00 грн. за податковими зобовязаннями та 16667,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.64 том 3).

Як встановлено судом з пояснень представників сторін та з акту перевірки, висновки податкового органу зводяться до порушення позивачем приписів Податкового кодексу України при формуванні витрат по господарських операціях з ТОВ "Арт-Інвест", ТОВ "Рівне Ентерпрайз", ПрАТ "Рівнеавтошляхбуд", Комунальним Рівненським Шляхово-Експлуатаційним Управлінням Автомобільних доріг та ФОП ОСОБА_3, а також видатів на придбання запасних частин для ремонту орендованих транспортних засобів, та при формуванні податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "Арт-Інвест".

Так, перевіряючи правильність визначення податку на прибуток за податковою декларацією за 2014 рік (а.с. 66-75 том 3), податковий орган констатував, що ТОВ "Захід-Трансбуд" завищив витрати, які враховуються при визначення обєкта оподаткування за цей період на 873014,00 грн., в тому числі: 373014,00 грн. - витрати на придбання запасних частин для ремонту орендованих транспортних засобів, 350000,00 грн. витрати на оренду офісного та складського приміщень за адресою: м.Рівне, вул.Київська, 10, 150000,00 грн. - адміністративні витрати.

Як вбачається з акту перевірки, ТОВ "Захід-Трансбуд" для здійснення своєї господарської діяльності орендує основні засоби вантажні автомобілі. За даними бухгалтерського обліку у 2014 році підприємством здійснено придбання запчастин для ремонту орендованих транспортних засобів на суму 398739,10 грн. Витрати на придбання запчастин в сумі 373014,00 грн. віднесено позивачем до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування декларації з податку на прибуток за 2014 рік. Вказане, на переконання відповідача, здійснено в порушення вимог пп.146.12 ст.146, п.138.4 ст.138, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, позаяк згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ "Захід-Трансбуд" по рахунку 10 "основні засоби" балансова вартість основних засобів станом на 01.01.2014 становила 38333,26 грн., станом на 31.12.2014 - 48752,66 грн., і підприємством не проведено розрахунок ліміту на ремонт та поліпшення основних засобів (а.с.10-11 том 3).

Надаючи правову оцінку спірному питанню, суд враховує наступні норми законодавства.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла впродовж 2014 року, тобто на час існування відповідних правовідносин), витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до абзацу першого п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу.

За правилами п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п.138.8 цієї статті Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Абзацом "г" пп.138.8.5 цієї статті Податкового кодексу України встановлено, що до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Оскільки ТОВ "Захід-Трансбуд" для здійснення своєї господарської діяльності орендує основні засоби вантажні автомобілі, то витрати, понесені ним у 2014 році на ремонт, експлуатацію та утримання таких транспортних засобів відносяться до загальновиробничих витрат в силу прямої податкової норми абзацу "г" п.138.8.5 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, є складовою собівартості кінцевих транспортних послуг та виконаних робіт ТОВ "Захід-Трансбуд", а тому належать до витрат операційної діяльності.

При цьому, твердження відповідача про те, що такі видатки не відносяться до витрат операційної діяльності, з огляду на положення пп.139.1.5 ст.139 Податкового кодексу України, суд відхиляє як помилкові з огляду на наступне.

Так, за правилами пп.139.1.5 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу,- не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

В той же час, поняття «витрати на реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів» не є тотожним поняттю «витрати на ремонт».

Так, відповідно до п.31 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів затверджених наказом Міністерства фінансів України №561 від 30.09.2003 року, вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об'єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов'язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об'єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об'єктом. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням та ремонтом об'єкта, визначену у порядку, встановленому податковим законодавством. Прикладами такого поліпшення є: а) модифікація, модернізація об'єкта основних засобів з метою подовження терміну його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності; б) заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг); в) впровадження ефективнішого технологічного процесу, що дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати; г) добудова (надбудова) будівлі, що збільшить кількість місць (площу) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) чи умови їх виконання.

А відповідно до п.32 цих Методичних рекомендацій, витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Аналогічним чином, відповідно до наказу Державного комітету статистики України №444 від 15.12.2003 року "Про затвердження форми одноразового державного статистичного спостереження № 1-амортизація", поліпшенням об'єкта основних засобів є витрати, пов'язані з модернізацією, модифікацією, добудовою, дообладнанням, реконструкцією тощо об'єкта основних засобів, у результаті чого збільшуються майбутні економічні вигоди, що первісно очікуються від його використання.

В випадку з ТОВ "Захід-Трансбуд", поліпшення основних засобів орендованих вантажних автомобілів, призвело б до зростання їх технічних характеристик: збільшення вантажної спроможності, економічності, швидкості тощо.

Разом з тим, відповідачем в акті перевірки не зазначено про зростання будь-яких характеристик або інших властивостей орендованих позивачем транспортних засобів.

В акті перевірки зафіксовано, що у перевіряємий період ТОВ "Захід-Трансбуд" несло витрати на ремонт орендованих автомобілів, в рамках якого проводилася заміна зношених або пошкоджених деталей, вузлів та механізмів.

Відповідно до Положення про технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів, затвердженого наказом Мінтрансу №102 від 30.03.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 28.04.1998 року за №268/2708, ремонт це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин. В свою чергу, роботоздатний стан (роботоздатність) це стан виробу, в якому значення усіх параметрів, які характеризують здатність виконувати задані функції, відповідають вимогам нормативно-технічної і (або) конструкторської документації; поточний ремонт (ПР) це ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин (може виконуватись заявочно або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами); технічне обслуговування (ТО) - комплекс операцій чи операція щодо підтримки роботоздатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання та транспортування.

Отже, технічне обслуговування, ремонт, в тому числі, поточний ремонт направлені на підтримання або приведення в робочий стан транспортних засобів.

Таким чином, витрати, понесені ТОВ "Захід-Трансбуд" на ремонт орендованих вантажних автомобілів, що використовуються в рамках господарської діяльності позивача, є витратами на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів, а не витратами пов'язаними з реконструкцією, модернізацією та іншими поліпшеннями основних засобів.

Відповідно до цього, положення п.146.11. ст.146 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), за яким первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних із ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція), що приводить до зростання майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єктів у сумі, що перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного податкового року з віднесенням суми поліпшення на об'єкт основного засобу, щодо якого здійснюється ремонт та поліпшення, та положення п.146.12 ст.146 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), за яким сума витрат, що пов'язана з ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів, у тому числі орендованих або отриманих у концесію чи створених (збудованих) концесіонером у розмірі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного періоду, відноситься платником податку до складу витрат, - до спірних правовідносин не застосовуються.

За наведеного, понесені у 2014 році ТОВ "Захід-Трансбуд" видатки на придбання запчастин для ремонту орендованих транспортних засобів в розмірі 398739,10 грн. обґрунтовано включені позивачем до складу загальновиробничих витрат відповідного періоду.

Також в ході проведення перевірки встановлено, що позивачем до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за 2014 рік, віднесено витрати в сумі 500000,00 грн., понесені на оренду офісного та складського приміщень за адресою: м.Рівне, вул.Київська, 10, отриманого від ТОВ "Арт-Інвест" на підставі договору оренди нерухомого майна №11 від 03.01.2014. Відповідач в акті перевірки зауважив, що позивачем не надано документів, які б підтверджували факт використання офісних та складських приміщень за адресою: м.Рівне, вул. Київська, 10 у своїй господарській діяльності (карток складського обліку, лімітно-забірних карток, накладних на внутрішнє переміщення, тощо). Вказане, на переконання відповідача, є порушенням пп.14.1.36, п.14.1 ст.14, пп.139.1.1 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, і свідчить про завищення позивачем собівартості виконаних робіт (наданих послуг) за 2014 рік в сумі 350000,00 грн. та завищення адміністративних витрат за 2014 рік в сумі 150000,00 грн. (а.с.11-12 том 3).

Надаючи правову оцінку спірному питанню, суд враховує наступні норми законодавства.

Згідно з визначенням, яке міститься в п.14.1.36. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В свою чергу, за правилами пп.139.1.1 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла впродовж 2014 року, тобто на час існування відповідних правовідносин), не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

Разом з тим, відповідачем в акті перевірки не зафіксовано, що оренда офісного та складського приміщень за адресою: м.Рівне, вул.Київська, 10, була повязана з організацією та проведенням позивачем прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків.

Факт оренди позивачем приміщення, що складається із нежитлового офісного приміщення, площею 70 кв.м. та нежитлового складського приміщення площею 350 кв.м. складського приміщення підтверджено договором оренди нерухомого майна №11 від 03.01.2014, актом приймання-передачі приміщення від 03.01.2014 та актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000432 від 31.01.2014, №ОУ-0000084 від 28.02.2014, №ОУ-0000112 від 31.03.2014, №ОУ-0000163 від 30.04.2014, №ОУ-0000201 від 31.05.2014, №ОУ-0000239 від 30.06.2014, №ОУ-0000275 від 31.07.2014, №ОУ-0000283 від 31.08.2014, №ОУ-0000352 від 30.09.2014, №ОУ-0000390 від 31.10.2014, №ОУ-0000425 від 30.11.2014, №ОУ-0000432 від 31.12.2014 (а.с.100-103,110-121 том 3).

Факт використання даного приміщення у господарській діяльності позивача підтверджується прибутковими ордерами від 15.01.2014, від 16.01.2014, від 17.01.2014, від 22.01.2014, від 23.01.2014, від 28.01.2014, від 30.01.2014, від 11.02.2014, від 12.02.2014, від 18.02.2014, від 19.02.2014, від 27.02.2014, від 10.03.2014, від 12.03.2014, від 13.03.2014, від 17.03.2014, від 18.03.2014, від 19.03.2014, від 20.03.2014, від 21.03.2014, від 24.03.2014, від 25.03.2014, від 26.03.2014, від 28.03.2014, від 01.04.2014, від 02.04.2014, від 03.04.2014, від 04.04.2014, від 08.04.2014, від 10.04.2014, від 14.04.2014, від 23.04.2014, від 25.04.2014, від 29.04.2014, від 02.05.2014, від 06.05.2014, від 07.05.2014, від 08.05.2014, від 13.05.2014, від 14.05.2014, від 16.05.2014, від 19.05.2014, від 20.05.2014, від 21.05.2014, від 22.05.2014, від 23.05.2014, від 26.05.2014, від 27.05.2014, від 28.05.2014, від 30.05.2014, від 02.06.2014, від 03.06.2014, від 04.06.2014, від 05.06.2014, 06.06.2014, від 11.06.2014, від 17.06.2014, від 18.06.2014, від 20.06.2014, від 23.06.2014, від 25.06.2014, від 30.06.2014, від 02.07.2014, від 04.07.2014, від 07.07.2014, від 08.07.2014, від 09.07.2014, від 10.07.2014, від 11.07.2014, від 15.07.2014, від 16.07.2014, від 17.07.2014, від 18.07.2014, від 21.07.2014, від 22.07.2014, від 23.07.2014, від 24.07.2014, від 25.07.2014, від 28.07.2014, від 29.07.2014, від 30.07.2014, від 04.08.2014, від 05.08.2014, від 06.08.2014, від 08.08.2014, від 09.08.2014, від 11.08.2014, від 12.08.2014, від 14.08.2014, від 15.08.2014, від 18.08.2014, від 20.08.2014, від 22.08.2014, від 25.08.2014, від 26.08.2014, від 27.08.2014, від 28.08.2014, від 01.09.2014, від 03.09.2014, від 04.09.2014, від 05.09.2014, від 08.09.2014, від 09.09.2014, від 12.09.2014, від 15.09.2014, від 17.09.2014, від 22.09.2014, від 24.09.2014, від 26.09.2014, від 02.10.2014, від 06.10.2014, від 07.10.2014, від 10.10.2014, від 13.10.2014, від 14.10.2014, від 15.10.2014, від 15.10.2014, від 16.10.2014, від 17.10.2014, від 21.10.2014, від 23.10.2014, від 24.10.2014, від 28.10.2014, від 30.10.2014, від 03.11.2014, від 06.11.2014, від 07.11.2014, від 11.11.2014, від 14.11.2014, від 18.11.2014, від 24.11.2014, від 26.11.2014, від 27.11.2014, від 12.12.2014, від 19.12.2014, від 26.12.2014 і товарно-транспортними накладними №1052 від 27.11.2014, №1138 від 26.11.2014, №1117 від 24.11.2017, №1076 від 18.11.2014, №1052 від 14.11.2014, №1023 від 11.11.2014, №993 від 06.11.2014, №940 від 03.11.2014, №940 від 30.10.2014, №928 від 28.10.2014, №908 від 24.10.2014, №897 від 23.10.2014, №883 від 21.10.2014, №850 від 15.10.2014, №790 від 06.10.2014, №768 від 02.10.2014, №727 від 24.09.2014, №692 від 17.09.2014, №681 від 15.09.2014, №674 від 12.09.2014, №662 від 09.09.2014, №656 від 08.09.2014, №650 від 05.09.2014, №644 від 04.09.2014, №638 від 03.09.2014, №621 від 01.09.2014, №602 від 28.08.2014, №584 від 26.08.2014, №577 від 25.08.2014, №576 від 22.08.2014, №565 від 20.08.2014, № 547 від 18.08.2014, №542 від 15.08.2014, №537 від 14.08.2014, №529 від 12.08.2014, №522 від 11.08.2014, №516 від 09.08.2014, №515 від 08.08.2014, №500 від 06.08.2014, №492 від 05.08.2014, №483 від 04.08.2014, №462 від 30.07.2014, №458 від 29.07.2014, №452 від 28.07.2014, №445 від 25.07.2014, №440 від 24.07.2014, №432 від 23.07.2014, №425 від 22.07.2014, №417 від 21.07.2014, №408 від 18.07.2014, №401 від 17.07.2014, №400 від 16.07.2014, №5 від 16.01.2014, №6 від 23.01.2014, №7 від 28.01.2014, №34 від 19.02.2014, №39 від 12.03.2014, №46 від 19.03.2014, №47 від 20.03.2014, №48 від 21.03.2014, №53 від 25.03.2014, №58 від 28.03.2014, №83 від 02.04.2014, №96 від 04.04.2014, №111 від 14.04.2014, №149 від 29.04.2014, №155 від 02.05.2014, №169 від 07.05.2014, №205 від 14.05.2014, №214 від 16.05.2014, №217 від 20.05.2014, №223 від 21.05.2014, №228 від 23.05.2014, №232 від 27.05.2014, №252 від 04.06.2014, №248 від 03.06.2014, №252 від 04.06.2014, №293 від 18.06.2014, №304 від 23.06.2014, №358 від 04.07.2014, №352 від 07.07.2014, №358 від 08.07.2014, №371 від 10.07.2014, №389 від 15.07.2014, №298 від 20.06.2014, №491 від 05.08.2014, №298 від 15.10.2014, №334 від 02.07.2014, №661 від 09.09.2014, в яких зафіксовано оприбуткування ТОВ "Захід-Трансбуд" будівельних товарів на складі за адресою: м.Рівне, вул.Київська, 10, і доставку таких товарів позивачу саме на цей склад (а.с.4-87, 151-238 том 4). За даними товарно-транспортними накладними, ТОВ "Захід-Трансбуд" виступав автомобільним перевізником, а наявність у його розпорядженні відповідних транспортних засобів підтверджено договорами оренди автомобілів (а.с.1-3 том 4).

Твердження відповідача про те, що документами, які можуть підтвердити факт використання офісних та складських приміщень у власній господарській діяльності є картки складського обліку, лімітно-забірні картки та накладні на внутрішнє переміщення, суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Вказані форми документів наряду з багатьма іншими затверджені наказом Міністерства статистики України "Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів» №193 від 21.06.1996.

Згідно з Методичними рекомендаціями з бухгалтерського обліку запасів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України №2 від 10.01.2007, надходження запасів на підприємство оформлюється відповідними документами, типові форми яких затверджуються Державним комітетом статистики України та іншими центральними органами виконавчої влади. Якщо для оформлення господарської операції типові форми первинних документів відсутні, то підприємство складає такі первинні документи, які б містили обов'язкові реквізити, передбачені законодавством та іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, надходження на склад запасів власного виробництва (готової продукції, напівфабрикатів, допоміжних матеріалів) оформлюються накладною-вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (п.3.2 Методичних рекомендацій). Приймання та оприбуткування запасів, які надійшли від постачальників або від переробників з переробки на стороні, оформлюється товарно-транспортною накладною з використанням штампу (позначення) про оприбуткування або прибутковим ордером (п.3.6 Методичних рекомендацій). Накладна-вимога на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів використовується для внутрішнього переміщення запасів, їх відпуску виробничим підрозділам та іншим структурним підрозділам підприємства, що розташовані на іншій, ніж підрозділ, що їх відпускає, території (п.3.12 Методичних рекомендацій). Лімітно-забірні картки (форми М-8, М-9) застосовуються для оформлення вибуття запасів, відпуск у виробництво яких здійснюється на основі встановлених лімітів (п.3.13 Методичних рекомендацій). Вибуття ж запасів для реалізації (крім товарів в роздрібній торгівлі) оформлюється товарно-транспортною накладною або накладною-вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів, яку виписує уповноважена особа на основі господарського договору, дозволу керівника або іншої уповноваженої особи (п.3.14 Методичних рекомендацій). Що стосується карток складського обліку (форма М-12), то такі можуть (а не повинні) застосовуватися для здійснення обліку запасів на складі (п.4.8 Методичних рекомендацій). Разом з тим, підприємству надано також і право при застосуванні автоматизованих систем складського обліку наявності та руху запасів використовувати регістри та звіти в електронній формі (п.4.10 Методичних рекомендацій).

Таким чином, відсутність у позивача, лімітно-забірних карток та накладних на внутрішнє переміщення, обумовлена відсутністю відповідних складських операцій, а відсутність карток складського обліку, обумовлена відсутністю законодавчого обовязку вести складський облік саме в такий спосіб.

Позивач відповідні операції з приймання та оприбуткування запасів, які надійшли від постачальників, оформляв прибутковими ордерами, що цілком і повністю узгоджується з вимогами законодавства.

На переконання суду, склад і зміст предявлених позивачем до перевірки документів повністю підтверджував той факт, що орендоване офісне приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 10, використовувалося виключно для провадження господарської діяльності ТОВ "Захід-Трансбуд".

Окремо слід зауважити, що згідно наказу №7 від 10.02.2014, орендоване офісне приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 10 використовував менеджер ТОВ "Захід-Трансбуд" ОСОБА_4, який як матеріально-відповідальна особа, здійснював приймання ТМЦ згідно вищезазначених прибуткових ордерів (а.с.150 том 4).

Також з матеріалів справи вбачається, що частина будівельних товарів, які оприбутковані на підставі вищезазначених прибуткових ордерів, була використана в рамках виконання договору підряду №3 від 12.01.2015, укладеного з ТОВ "Арт-Інвест", згідно якого були виконані ремонтно-будівельні роботи в іншому приміщені за тією ж адресою. Підтвердженням виконання таких робіт є Довідка Здолбунівської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області №8/22-38067339 від 27.04.2015 "Про результати зустрічної звірки ТОВ "Захід-Трансбуд", щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ "Арт-Інвест" за період з 01.01.2015 по 31.01.2015" (а.с.1-5 том 3).

Таким чином матеріалами справи в повній мірі спростовано висновки відповідача про те, що позивачем безпідставно віднесено до складу витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за 2014 рік, видатки на оренду офісного та складського приміщень. За таких обставин, відсутні порушення ТОВ "Захід-Трансбуд" пп.14.1.36, п.14.1 ст.14, пп.139.1.1 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України.

Крім цього, висновки відповідача про те, що орендовані позивачем офісні та складські приміщення не використовувалися в його господарській діяльності зумовили і висновки про те, що позивачем завищено податковий кредит в сумі 66666,64 грн., у т.ч. за січень 2014 року - на суму 8333,33 грн., за лютий 2014 року - на суму 8333,33 грн., за липень 2014 року - на суму 8333,33 грн., за серпень 2014 року - на суму 8333,33 грн., за вересень 2014 року - на суму 8333,33 грн., за жовтень 2014 року - на суму 8333,33 грн., за листопад 2014 року - на суму 8333,33 грн., за грудень 2014 року на суму 8333,33 грн., - по податкових накладних, виписаних ТОВ "Арт-Інвест" на ПДВ в ціні орендної плати.

Факт включення позивачем ПДВ у відповідних сумах до складу податкового кредиту, відповідно, січня, лютого, липня-грудня 2014 року сторонами визнається, як і той факт, що в дані періоди різниця між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту позивача мала позитивне значення (а.с.94-241 том 1).

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.201.8 ст.201 розділу V Податкового кодексу України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №200057398 від 01.08.2012, ТОВ "Захід-Трансбуд" є зареєстрованим платником ПДВ (а.с.65 том 3). Як встановлено судом та не заперечувалося відповідачем, на момент виписування податкових накладних ТОВ "Арт-Інвест" було зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Податкові накладні, виписані ТОВ "Арт-Інвест" для ТОВ "Захід-Трансбуд" при здійсненні ним операцій з постачання послуг оренди приміщення оформлені належним чином (а.с.104-109 том 3).

Відповідно, податковий кредит, сформований позивачем на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Арт-Інвест", вважається підтвердженим.

Підпунктом «а» пункту 198.1 ст.198 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла впродовж 2014 року, тобто на час існування відповідних правовідносин) передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з п.198.2. ст.198 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Абзацами першим та другим пункту 198.3. цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Факт використання ТОВ "Захід-Трансбуд" орендованого у ТОВ "Арт-Інвест" приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 10, виключно для провадження господарської діяльності в повній мірі підтверджений в ході судового розгляду, а тому сума ПДВ включена в ціну орендної плати, підставно та правомірно включалася позивачем до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів.

Також в ході проведення перевірки констатовано, що позивачем занижено фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності за 2015 рік та за 2016 рік за рахунок безпідставного віднесення до складу собівартості реалізованих робіт, послуг отриманих від ТОВ "Рівне Ентерпрайз" юридичних послуг на загальну суму 600000,00 грн.(а.с.15 том 3, а.с.76-86 том 3).

Відповідач в акті перевірки зауважив, що з наданих позивачем актів приймання-передачі юридичних послуг неможливо встановити, які саме юридичні послуги надавались (з якими контрагентами укладались договори, з якими контрагентами виникли питання кредиторської та/або дебіторської заборгованості). Вказане, на переконання відповідача, є порушенням п.44.2 ст.44, пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, і свідчить про заниження фінансового результату за 2015 рік на суму 240000,00 грн., та за 2016 рік на суму 360000,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірному питанню, суд враховує наступні норми законодавства.

За правилами п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла впродовж 2015-2016 років, тобто на час існування відповідних правовідносин) для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

В силу вимог пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (у відповідній редакції) обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №998-XIV від 16.07.1999 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат. Для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати коштів.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (далі П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно із п. 6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійсненні (п. 7 П(С)БO 16). Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами (п. 8 П(С)БO 16).

Відповідно до п.9 П(С)БO 16 не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

За правилами п.11 П(С)БO 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), яка входить до складу витрат, складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. В свою чергу, до виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

За правилами ж п.15 П(С)БO 16 до складу загальновиробничих витрат, зокрема, включаються: витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо)(пп.15.1.); витрати на вдосконалення технології й організації виробництва (оплата праці та відрахування на соціальні заходи працівників, зайнятих удосконаленням технології й організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі; оплата послуг сторонніх організацій тощо) (пп.15.5); витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загально-виробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг) (пп.15.7).

В ході проведення перевірки встановлено, що позивачем до собівартості реалізованих послуг в 2015 та 2016 роках включено, в тому числі, і вартість послуг, отриманих від ТОВ "Рівне Ентерпрайз".

Отримання таких послуг підтверджено договором про надання юридичних послуг №02-01/15-ЗТ від 02.01.2015, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №01 від 31.01.2015 та розширеним актом від 31.01.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №01, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №02 від 28.02.2015 та розширеним актом від 28.02.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №02, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №03 від 31.03.2015 та розширеним актом від 31.03.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №03, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №04 від 30.04.2015 та розширеним актом від 30.04.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №04, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №05 від 31.05.2015 та розширеним актом від 31.05.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №05, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №06 від 30.06.2015 та розширеним актом від 30.06.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №06, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №07 від 31.07.2015 та розширеним актом від 31.07.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №07, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №08 від 31.08.2015 та розширеним актом від 31.08.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №08, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №09 від 30.09.2015, розширеним актом від 30.09.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №09, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №10 від 31.10.2015 та розширеним актом від 31.10.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №10, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №11 від 30.11.2015 та розширеним актом від 30.11.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №11, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №12 від 31.12.2015 та розширеним актом від 31.12.2015 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №12, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №13 від 31.01.2016 та розширеним актом від 31.01.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №13, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №14 від 29.02.2016 та розширеним актом від 29.02.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №14, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №15 від 31.03.2016 та розширеним актом від 31.03.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №15, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №16 від 30.04.2016 та розширеним актом від 30.04.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №16, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №17 від 31.05.2016 та розширеним актом від 31.05.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №17, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №18 від 30.06.2016 та розширеним актом від 30.06.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №18, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №19 від 31.07.2016 та розширеним актом від 31.07.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №19, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №20 від 31.08.2016 та розширеним актом від 31.08.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №20, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №21 від 30.09.2016 та розширеним актом від 30.09.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №21, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №22 від 31.10.2016 та розширеним актом від 31.10.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №22, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №23 від 30.11.2016 та розширеним актом від 30.11.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №23, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за №24 від 31.21.2016 та розширеним актом від 31.12.2016 наданих юридичних послуг до акту приймання-передачі наданих юридичних послуг за №24 (а.с.138-236 том 3).

Вказані документи надавались відповідачу, зокрема, і під час подачі заперечень на акт перевірки, результати якого оспорюються.

Зміст та суть зазначених актів, наряду з неспростованими в ході судового розгляду твердженнями про те, що в штаті ТОВ "Захід-Трансбуд" відсутні юристи, дозволяє зробити висновок, що отримання юридичних послуг від ТОВ "Рівне Ентерпрайз" було зумовлене необхідністю раціонального управління господарською діяльністю та націлене на вдосконалення організації процесу надання послуг. А тому, позивач відповідно до п.15 П(С)БO 16 мав усі підстави віднести видатки, понесені на оплату юридичних послуг, до складу своїх загальновиробничих витрат, і, як наслідок, до складу собівартості реалізованих ним товарів, реалізованих ним послуг з ремонту приміщень та автотранспортних послуг з перевезень вантажів.

Зауваження відповідача стосовно того, що отримані юридичні послуги неможливо прямо повязати із виконаними позивачем будівельно-монтажними роботами, наданими транспортними послугами та реалізацією товарів не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позаяк за правилами п.11 (С) БO 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається не лише з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, а й з нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

Таким чином в ході судового розгляду в повній мірі спростовано висновки відповідача про те, що позивачем занижено фінансовий результат за 2015 рік на суму 240000,00 грн., та за 2016 рік на суму 360000,00 грн. внаслідок завищення собівартості реалізованих ним товарів, послуг.

Також в ході проведення перевірки встановлено, що позивачем віднесено до складу собівартості реалізованих робіт, послуг - витрати з поточного ремонту проїзду від вул.Чорновола, до котеджного містечка "Щасливе" в м.Рівне на суму 90780,87 грн. (108937,05 грн. - ПДВ 18156,18 грн.), проведеного на замовлення ТОВ "Захід-Трансбуд" Комунальним Рівненським Шляхово-Експлуатаційним Управлінням Автомобільних доріг та з будівництва дороги по вул.Горліса-Горського і пров.Щасливому в м.Рівне на суму 460596,00 грн. (552715,20 грн. - ПДВ 92119,20 грн.) проведеного ПрАТ "Рівнеавто-шляхбуд".

Відповідач в акті перевірки зауважив, що вказані витрати віднесені до складу собівартості реалізованих робіт, послуг без отримання доходу, для отримання якого вони здійснені. Вказане, на переконання відповідача, є порушенням п.44.2 ст.44, пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, і свідчить про заниження фінансового результату за 2015 рік на суму 460596,00 грн. та за 2016 рік на суму 90780,87 грн.

Як зазначалося судом вище, обєктом оподаткування податковим на прибуток, відповідно до пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (у відповідній редакції) є прибуток, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

При цьому П(С)БO 16 не забороняє відносити на витрати ті видатки, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду. Навпаки, за правилами п.7 П(С)БO 16, витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійсненні.

Жодна інша норма податкового права не встановлює залежність права на формування витрат від факту отримання доходу.

Відповідно, застереження відповідача з приводу того, що видатки, понесені позивачем на оплату поточного ремонту проїзду від вул.Чорновола, до котеджного містечка "Щасливе" в м.Рівне та на будівництво дороги по вул.Горліса-Горського і пров.Щасливому в м.Рівне, не принесли доходу, а тому сформовані з порушенням чинного законодавства, є некоректними.

Згідно з нормою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 (у відповідній редакції) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані до матеріалів справи документи, а саме: довідка про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-З за вересень 2015 на суму 355928 грн. у т.ч. ПДВ 59321 грн. та акт форми КБ-2в за вересень 2015; довідка про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-З за листопад 2015 на суму 172006 грн. у т.ч. ПДВ 28668 грн. та акт форми КБ-2в за листопад 2015, акт здачі - приймання робіт №126 від 30.10.2015 на суму 8547 грн. у т.ч. ПДВ 1424,5 грн. акт здачі - приймання робіт №124 від 30.10.2015 на суму 12428,88 грн. у т.ч. ПДВ 2071,48 грн. акт здачі - приймання робіт №150 від 30.11.2015 на суму 4534,1 грн. у т.ч. ПДВ 755,68 грн. акт здачі - приймання робіт №149 від 30.11.2015 на суму 9986,72 грн. у т.ч. ПДВ 1664,45 грн. акт здачі - приймання робіт №151 від 30.11.2015 на суму 2640 грн. у т.ч. ПДВ 440 грн. підтверджують виконання ПрАТ "Рівнеавтошляхбуд" на користь позивача робіт з будівництва дороги по вул.Горліса-Горського і пров.Щасливому в м.Рівне (а.с.122-132 том 3).

Надані до матеріалів справи документи, а саме: довідка про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-З за листопад 2016 на суму 98202,83 грн. у т.ч. ПДВ 16367,14 грн. та акт форми КБ-2в за листопад 2016, а також акт здачі - приймання робіт № від 31.10.2016 на суму 10734,22 грн у т.ч. ПДВ 1789,04 грн., підтверджують виконання Комунальним Рівненським Шляхово-Експлуатаційним Управлінням Автомобільних доріг на користь позивача робіт з поточного ремонту проїзду від вул.Чорновола, до котеджного містечка "Щасливе" в м.Рівне (а.с.133-137 том 3).

На підтвердження звязку таких послуг з власною господарською діяльністю позивачем надано договір підряду №30/03-2016 від 30.03.2016, згідно якого ТОВ "Захід-Трансбуд" взяв на себе зобовязання виконати роботи по будівництву доріг по вул. Дачна, вул. Горліса-Горського, провулку Щасливому в м. Рівне (а.с.91-93 том 3).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 (у відповідній редакції) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а для підтвердження даних обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені відповідно до вимог чинного законодавства і лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

В контексті наведених норм чинного законодавства, судом встановлено, що господарські операції між позивачем та його контрагентами були здійснені в межах їх господарської діяльності, сторони переслідували ділову мету при їх здійсненні та понесли зміни майнового стану, що, в свою чергу, вказує на реальне настання як для позивача, так і його контрагентів правових наслідків, обумовлених укладеними між ними правочинами.

Відповідно до цього, суд вважає висновки відповідача про те, що позивачем занижено фінансовий результат за 2015 рік на суму 460596,00 грн. та за 2016 рік на суму 90780,87 грн. внаслідок завищення собівартості реалізованих ним товарів, послуг неправомірними та безпідставними.

Також в ході проведення перевірки встановлено, що позивачем протягом 2015 - 2016 років віднесено до складу собівартості реалізованих товарів витрати на придбання будівельних матеріалів (суміші клеючі, металопластикові вікна, плити полістирольні та ін.) від ФОП ОСОБА_3

Відповідач в акті перевірки зауважив, що до перевірки представлено товарно-транспортні накладні на поставку будівельних матеріалів за 2015 рік з с.Бабин до м.Рівне без зазначення точної адреси навантаження і розвантаження, а товарно-транспортні накладні за 2016 рік не надані, як і документи складського обліку (а.с.17 том 3). Вказане, на переконання відповідача, є порушенням п.44.2 ст.44, пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, і свідчить про заниження фінансового результату за 2015 рік на суму 882250,00 грн. та за 2016 рік на суму 1193318,00 грн.

Надані до матеріалів справи документи, які також надавались і відповідачу до заперечень на акт перевірки, а саме: видаткові накладні №40 від 19.03.2015, №15 від 01.05.2015, №16 від 20.07.2015, №18 від 04.08.2015, №21 від 01.09.2015, №22 від 02.09.2015, №23 від 07.09.2015, №24 від 07.09.2015, №25 від 11.09.2015, №38 від 24.11.2015, №14 від 18.02.2016, №41 від 18.07.2016, №120 від 31.10.2016, №50 від 23.11.2016, №61 від 28.11.2016, №73 від 08.12.2016, №75 від 26.12.2016 та товарно-транспортні накладні №Р54 від 15.07.2015, №Р67 від 20.07.2015, №Р68 від 20.07.2015, №Р69 від 20.07.2015, №Р84 від 04.08.2015, №Р89 від 01.09.2015, №Р90 від 01.09.2015, №Р91 від 02.09.2015, №Р92 від 02.09.2015, №Р93 від 02.09.2015, №Р95 від 07.09.2015, №Р96 від 07.09.2015, №Р97 від 07.09.2015, №Р98 від 07.09.2015, №Р100 від 11.09.2015, №Р105 від 24.11.2015, №Р106 від 24.11.2015, №Р107 від 24.11.2015, №Р108 від 24.11.2015, №Р14 від 15.07.2016, №Р15 від 15.07.2016, №Р16 від 15.07.2016, №Р17 від 15.07.2016, №Р18 від 16.07.2016, №Р19 від 16.07.2016, №Р20 від 16.07.2016, №Р21 від 16.07.2016, №Р22 від 16.07.2016, №Р23 від 18.07.2016, №Р24 від 18.07.2016, №Р40 від 22.11.2016, №Р41 від 22.11.2016, №Р42 від 23.11.2016, №Р43 від 23.11.2016, №Р44 від 23.11.2016, №Р45 від 23.11.2016, №Р46 від 28.11.2016, №Р47 від 28.11.2016, №Р48 від 28.11.2016, №Р50 від 07.12.2016, №Р51 від 07.12.2016, №Р52 від 08.12.2016, №Р54 від 23.12.2016, №Р55 від 26.12.2016, №Р56 від 26.12.2016 в повній мірі підтверджують факт поставки ФОП ОСОБА_3 для позивача будівельних матеріалів (а.с.88-149 том 4).

При цьому, товарно-транспортні накладні містять і адресу навантаження і адресу розвантаження і всі інші необхідні реквізити.

Судом встановлено, що господарські операції між позивачем та його контрагентом були здійснені в межах їх господарської діяльності, сторони переслідували ділову мету при їх здійсненні та понесли зміни майнового стану, що, в свою чергу, вказує на реальне настання як для позивача, так і його контрагента правових наслідків, обумовлених укладеними між ними правочинами.

Зауваження, висловлені в судовому засіданні представником відповідача стосовно того, що поставка товару здійснена фізичною особою підприємцем ОСОБА_3, а директором ТОВ "Захід-Трансбуд" є ОСОБА_5, не є коректними, позаяк даний факт сам по собі не є достатнім для кваліфікації відповідних господарських операцій, як безтоварних, чи сумнівних. Податковий орган не навів жодних фактичних даних, які б викликали сумнів у реальності виконання вказаних операцій з поставки товару позивачу, чи заперечували факт використання позивачем вказаних товарно-матеріальних цінностей в рамках своєї господарської діяльності.

Відповідно, суд вважає висновки відповідача заниження позивачем фінансового результату за 2015 рік на суму 882250,00 грн. та за 2016 рік на суму 1193318,00 грн. неправомірними.

Як наслідок, спірні податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними і скасуванню, а позов до задоволення.

Згідно з положеннями частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано відповідних доказів, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № та № від 21.06.2017 не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідних рішень суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області № від 21.06.2017, згідно з яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Захід-Трансбуд" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість по вітчизняних товарах" на 83334,00 грн., в тому числі 66667,00 грн. - за податковим зобов'язанням та 16667,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області № від 21.06.2017, згідно з яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Захід-Трансбуд" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" на 851263,00 грн., в тому числі 737993,00 грн. - за податковим зобов'язанням та 113270,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-Трансбуд" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області судовий збір у розмірі 14368,95 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Друзенко Н.В.