Справа № 308/2087/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8662/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Чопської міської ради Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чопської міської ради Закарпатської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення в частині стягнення з боржника виконавчого збору,-

В С Т А Н О В И В :

01 березня 2017 року Чопська міська рада Закарпатської області звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, в якому просила визнати незаконним та скасувати пункт 3 резолютивної частини постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2017 року ВП № 53413183, яким з боржника стягнуто виконавчий збір.

Постановою від 15 травня 2017 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Чопська міська рада подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про неможливість віднесення до періодичних платежів, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», стягнутої з роботодавця згідно постанови суду заробітної плати за період з 11.11.2015р. по 10.05.2016р.

Крім того, вказує про те, що згідно п. 1 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, тa виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.

З огляду на викладене, Чопська міська рада просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.11.2016р. задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Чопської міської ради про зобов'язання провести нарахування та виплату ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у раді у відповідності до ч. 2 ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» за період з 11.11. 2015 року по 10.05.2016 року.

13 лютого 2017 року на виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2016р. у справі №308/6545/16-а, Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист.

15 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Ярошем С.І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'зання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) є Закон України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, згідно положень статті 26 вказаного Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч. 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч. 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частина 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

На час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження - постанова суду в адміністративній справі №308/6545/16-а, що набрала законної сили, в добровільному порядку боржником - виконана не була.

Представник позивача як на підставу для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору, посилається на те, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Колегія суддів залишає без уваги доводи апелянта про те, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, оскільки виконавчий лист у справі містить вимоги зобов'язального характеру виконання, а не про стягнення коштів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач під час відкриття виконавчого провадження, вирішуючи питання про стягнення виконавчого збору, діяв в рамках чинного законодавства, в межах наданих йому повноважень та з урахуванням Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскарженого судового рішення.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Чопської міської ради Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2017 року у справі № 308/2087/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 13 листопада 2017 року.