Справа № 813/3024/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/3024/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року справа № 813/3024/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді – Кухар Н.А.

за участю секретаря судового засідання Шавель М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Львівський завод радіоелектронної медичної апаратури» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов та зобов’язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ЛЗ РЕМА» звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54495990 від 14.08.2017 року та постанову про арешт майна боржника ВП №54495990 від 14.08.2017 року, а також зобов’язати відповідача зняти арешт з майна боржника.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №54495990 від 14ю08.2017 року не містить обов’язкових реквізитів, що передбачені інструкції з організації примусового виконання рішень, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 02.04.2012 року, а саме не зазначено в якій формі боржник має надати декларацію про свій майновий стан. Крім цього вказує, що відкриття виконавчого провадження здійснено на підставі документу, який не набрав чинності.

Щодо постанови про накладення арешту на майно божника, вказує, що таке здійснено без проведення опису майна боржника, як це передбачено статтею 56 Закону України про виконавче провадження». Також зазначає, що накладення арешту на усе нерухоме майно можливе за відсутності коштів та рухомого майна у боржника.

З цих підстав просить визнати протиправними та скасувати оскаржувані постанови та зобов’язати відповідача зняти арешт з майна боржника, а позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник позивача в судове засідання не прибув, 09.11.2017 року надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач письмових заперечень на адміністративний позов не надіслав, в судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Із урахуванням вимог ч.1 ст.41 та ч.4 ст. 128 КАС України, суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Постановою Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області від 14.08.2017 року ВП №54495990 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №813/2196/17 від 10.07.2017 року, який видано Львівським окружним адміністративним судом про стягнення з ПАТ «Львівський завод радіоелектронної медичної апаратури» на користь Личаківського об’єднаного управління ПФУ м. Львова 7258 грн. заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пенсій.

Постановою Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області від 14.08.2017 року ВП №54495990, з метою забезпечення реального виконання рішення та усунення можливостей відчуження майна, на яке можна звернути стягнення для подальшої його реалізації накладено арешт на все майно, що належить боржнику ПАТ «Львівський завод радіоелектронної медичної апаратури» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 7983,80 грн.

Не погоджуюсь із винесенням таких постанов, позивач звернувся до адміністративного суду з вимогою про визнання їх протиправними та скасування, а також із вимогою щодо зобов’язання відповідача зняти арешт з майна боржника.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

Щодо діяльності державної виконавчої служби, то ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання на території України судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження» 2 червня 2016 року №1404-VIII.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» зазначений Закон визначає умови і порядок, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вимоги до виконавчого документу, зокрема, згідно частини 1, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Частиною 4 статті 4 передбачено умови, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, зокрема, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ч.5 даної статті, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 7 ст. 26 Закону передбачено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Як слідує з матеріалів справи, у спірній постанові про відкриття виконавчого провадження у п. 2 зазначено про обов’язок боржника подати декларацію про доходи та майно. Доводи позивача щодо відсутності інформації про визначення форми подання такої декларації, не свідчить про відсутність обов’язкових елементів, що передбачені ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо тверджень позивача,що відкриття виконавчого провадження здійснено на підставі документу, який не набрав чинності, суд зазначає, що у розділі, в якому зазначено інформацію про вступ у законну силу (набрання чинності) дійсно помилково вказано 10.10.2017 року. Проте така технічна помилка не вказує на необхідність скасування спірної постанови, оскільки виконавчий лист у справі №813/2196/17 від 10.07.2017 року видано на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду в порядку скороченого провадження, що виконується негайно.

Крім того, слід вказати, що допущені відповідачем процедурні неточності у оформленні постанови про відкриття виконавчого провадження не вказують на безумовний обов’язок її скасування. Інших доводів та доказів на обґрунтування позовних вимог позивачем не надано і у позовній заяві не вказано, тому підстави для їх задоволення у суду відсутні.

Щодо постанови про накладення арешту на майно божника, суд зазначає.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Аналіз вказаної норми закону вказує на обов’язок виконавця здійснити опис щодо нерухомого майна. В той же час, інформація у спірній постанові про накладення арешту саме на нерухоме майно боржника відсутня. Доводи ж позивача, що накладення арешту на усе нерухоме майно можливе лише за відсутності коштів та рухомого майна у боржника, судом не враховуються, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на їх підтвердження.

Отже, правові підстави для скасування постанови про накладення арешту майна боржника ВП №54495990 від 14.08.2017 року, а також зобов’язання відповідача зняти арешт з майна боржника, у суду відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Позивач не надав належних та допустимих доказів порушення відповідачем норм Закону України «Про виконавче провадження» при зверненні до суду з адміністративним позовом, а відтак не довів обґрунтованість та законність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

З урахуванням положень ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати на користь позивача не присуджуються

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 14.11.2017 року.

Суддя Кухар Н.А.