Справа № 462/525/16-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/7129/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника відповідача: Шаровського Р.М.

третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «ХОРС» на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 02 червня 2017 року за позовом ТзОВ «ХОРС» до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (далі - Адміністрація) (за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - Львівського комунального підприємства «Граніт», ОСОБА_2, ОСОБА_3) про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року ТзОВ «ХОРС» звернулося в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Адміністрації № 754 від 08.12.2015 «Про самочинне будівництво, яке здійснене ТзОВ «ХОРС».

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 02.06.2017 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ТзОВ «ХОРС» подало апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів, викладених в апеляційній скарзі зазначає, що спірне розпорядження прийняте з недотриманням вимог Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 835 від 09.09.2011 (далі - Положення № 835). Крім того, всі роботи щодо реконструкції нежитлових приміщень на вул. Братів Міхновських, 50 в м. Львові, що належать ТзОВ «ХОРС» проводились товариством в період лютого-квітня 2008 року у відповідності до вимог чинного законодавства та з отриманням відповідних дозволів. Роботи по відокремленню приміщень офісу від сходової клітки житлового будинку глухою протипожежною перегородкою та мурування дверного прорізу в приміщенні коридору, площею 4,7 кв.м. було здійснене на виконання вимог припису Залізничного РВ м. Львова ГУ МНС України у Львівській області від 15.01.2007. Крім того, 15.02.2008 Інспекцією ДАБК у Львівській області товариству було надано дозвіл на проведення реконструкції нежитлових приміщень, загальною площею 65,2 кв.м., які знаходяться у власності ТзОВ «ХОРС» під офісні приміщення згідно з погодженими проектними пропозиціями. Після завершення робіт з реконструкції нежитлових приміщень, загальна площа таких збільшилась з 65,2 кв.м. до 71,9 кв.м. за рахунок приєднання до таких коридору, площею 4,7 кв.м. Після чого, приміщення були прийняті в експлуатацію Державною приймальною комісією, затверджено акт рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради та отримано свідоцтво про право власності. Тому просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 02.06.2017 та прийняти нову, якою повністю задовольнити адміністративний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 та третю особу ОСОБА_2, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 754 від 08.12.2015 «Про самочинне будівництво, яке здійснене ТзОВ «ХОРС» товариству було рекомендовано в термін до 30.12.2015 відновити самочинно замурований дверний проріз між коридором загального користування цокольного поверху і сходовою кліткою житлового будинку № 50 на вул. Братів Міхновських у м. Львові та забезпечити вільний доступ мешканців будинку до коридору загального користування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що товариству було надано дозвіл на реконструкцію приміщень без приєднання коридору загального користування. Самочинне приєднання коридору позивачем грубо порушує права третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.3 п. «б» ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів належить здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у ст.14 Закону України «Про основи містобудування», відповідно до якої до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать, зокрема, забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу.

Порядок знесення об'єкта самовільного будівництва визначені у статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до частини першої якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч.7 ст.376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, органи місцевого самоврядування наділені правом контролю за дотриманням законодавства, що регулює містобудівну діяльність, зокрема, і щодо самочинно збудованих об'єктів, та встановлення такого факту.

Проте, законодавство не наділяє орган місцевого самоврядування можливістю самостійно приймати рішення про перебудову чи знесення таких об'єктів, а передбачає звернення до суду з відповідним позовом про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову або знесення самочинного будівництва за її рахунок.

Згідно п.4.8 Положення № 835, висновок міжвідомчої комісії з рекомендаціями затверджує своїм розпорядженням голова районної адміністрації.

Аналізуючи наведену норму Положення № 835, яка має важливе значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом ст. 6 цього Кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується, а судовому захисту підлягає тільки порушене право особи.

Як зазначає в своїх численних рішеннях Верховний Суд України (постанови від 15 квітня 2014 року по справі № 21-63а14, 20 січня 2015 року по справі № 21-603а14, 27 січня 2015 року по справі № 21-436а14, 21 квітня 2015 року по справі № 21-96а15), в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Зі змісту спірного розпорядження видно, що останнє носить виключно рекомендаційний характер для позивача.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім осіб, яким адресовано спірне розпорядження), в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним розпорядженням не породжує для останніх і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом до суду взагалі, наслідком чого є відмова в задоволенні позову.

Крім того, як було встановлено в суді апеляційної інстанції та не заперечувалось сторонами, вказана реконструкція нежитлових приміщень під офісні по вул. Братів Міхновських, 50 у м. Львові була зроблена на виконання припису Державного пожежного нагляду від 15.01.2007, яким було запропоновано приміщення офісів відокремити від сходової клітки житлового будинку глухою протипожежною перегородкою (по проекту)

Згідно п.1.6. Положення № 835, ознаками самочинного будівництва є нове будівництво, розширення будинків або споруд без дозволу виконавчого органу міської ради, без належно затвердженої проектної документації, без дозволу інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області на виконання будівельних робіт.

Крім того, до ознак самочинного будівництва підпунктом 1.6.2 Положення № 835 віднесено ремонт, капітальний ремонт, розширення (надбудова), реконструкція, реставрація, переобладнання приміщень та будинків, віднесених у встановленому порядку до пам'яток архітектури, нове будівництво, розширення (прибудова) об'єктів, а також виконання робіт, обумовлених у підпунктах 1.6.1 і 1.6.6, у зоні охорони пам'ятки без дозволу виконавчого органу міської ради або без дозволу управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, або з істотним відхиленням від проекту, або без охоронного договору на пам'ятку культурної спадщини, або порушення правил охорони і використання пам'яток культурної спадщини.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до вказаних вище правових норм, ТзОВ «ХОРС» повинно було перед виконанням припису від 15.01.2007 отримати дозвіл виконавчого органу міської ради на виконання відповідних робіт.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 565 від 16.05.2006 та дозвіл на виконання будівельних робіт № 37-082р від 15.02.2008 не є тим дозволом, який передбачений п.1.6.2 Положення № 835, оскільки вказаними документами було надано дозвіл на реконструкцію приміщень без приєднання коридору загального користування.

Таким чином, даючи правову оцінку встановленим судом обставинам та беручи до уваги приписи наведених вище правових норм, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Крім того, судом апеляційної інстанції звернуто увагу на тому, що оспорюване розпорядження, зміст якого зводиться до рекомендацій відновити самочинно збудований дверний проріз, на стадії його оскарження шляхом пред'явлення адміністративного позову із вимогою щодо його скасування, не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення до суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХОРС» залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 02 червня 2017 року по справі № 462/525/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. О. Яворський
Повний текст ухвали складно 14.11.2017.