Справа № 317/2140/17
Суддя: Сакоян Д. І.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/317/84/2017
Справа № 317/2140/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Запорізького приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії та просить:

- визнати протиправними дії Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у перерахунку пенсії з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати Запорізьке приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в області перерахувати та виплачувати йому пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 7 %, починаючи з 31.05.2016 р.;

- стягнути з Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в області на його користь судові витрати: судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що він до 2016 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ». Після призначення пенсії за вислугу років він продовжував працювати, з його заробітної плати сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Досягнувши пенсійного віку, передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», 31.05.2016 р. він звернувся до Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою встановленої форми про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 31.05.2016 р. йому було призначено пенсію за віком, яку розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік. З метою усунути протиправні дії відповідача щодо невірного обчислення та виплати пенсії, він був змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 01.08.2016 року по справі № 317/2940/16-а його адміністративний позов задоволено, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області здійснити перерахунок та призначити пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 3 календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 роки) та виплатити позивачеві недоотриману суму пенсії у вигляді різниці між фактично отриманою та перерахованою пенсією з 31.05.2016 р. У мотивувальній частині наведеної постанови зазначено, що у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсіонером він не був та пенсія за віком призначена йому вперше. 22 червня 2017 року він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за віком з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію. У листі Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.07.2017 р. № 31/Л-4 зазначено, що він не має права на підвищення пенсії, яке передбачене ст. 29 Закону, оскільки до призначення пенсії за віком йому виплачувалася пенсія за вислугу років. На переконання позивача даними діями відповідач порушив його законні права та інтереси, оскільки вони ґрунтуються на безпідставних мотивах і не відповідають критеріям правомірності, визначеними ч. 3 ст. 2 КАС України.

Так, він народився ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для нього передбачений загальний пенсійний вік - 60 років. 3 заявою про призначення пенсії за віком він звернувся після досягнення 61 річного віку, а саме в травні 2016 року, саме з цього періоду він отримує пенсію за віком. Таким чином, застосовуючи розрахунок у відповідності до ст. 29 Закону № 1058 вважає, що його пенсія повинна бути підвищена на 7 % (14 місяців х 0,5% = 7 %), починаючи з 31.05.2016 р.

Відповідачем у справі подані письмові заперечення на позов мотивовані тим, що відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 23.07.2014 № 280 Пенсійний фонд України - є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, згідно з якими ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно атестату про зняття з обліку від 02.06.2016 р. № 408, виданого головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ОСОБА_1 з 06.05.1991 року по 30.06.2016 року отримував пенсію за вислугу років, призначену згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі особистої заяви позивача від 31.05.2016 р. управлінням з зазначеної дати переведено його з пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому, пенсія обчислена із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 р. в сумі 1197,91 грн. (ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»). Отже, з 31.05.2016 р. позивач перебуває на обліку в Запорізькому приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком, обчислену згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Оскільки позивачу призначено пенсію з 06.05.1991 р., підстав для перерахунку його пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, немає. Щодо стягнення з управління суми судового збору за подання адміністративного позову відповідач зазначив наступне. З 01.01.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774VІІІ, яким від сплати судового збору під час розгляду справи було звільнено Пенсійний фонд України та його органи. З огляду на зазначене судові витрати у дані справі необхідно віднести на рахунок держави. Щодо стягнення з управління витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн. відповідач зазначив, що договором № 240 від 15.06.2016 р. про надання юридичних послуг, який укладений між адвокатом Клопковим С.М. та ОСОБА_1, не визначені а ні порядок обчислення гонорару, а ні підстави для зміни його розміру, а ні умови повернення. До того ж згідно п. 3.3 Договору виконання послуги та її оплата повинні підтверджуватися актом виконаних робіт, який підписується сторонами. Таким чином, відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 07.08.2017 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 31.05.2016 р. по 20.01.2017 р. залишено без розгляду, на розгляді суду наразі перебувають вимоги за період з 21.01.2017 р.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 22.08.2017 р. справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, у заяві від 09.11.2017 р. просив розглянути справу за його відсутності та відсутності його представника.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача у судове засідання не з'явився. У заяві від 10.11.2017 р. представник відповідача Коник Н.Л. просила розглянути справу у письмовому провадженні, зазначивши, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки з форми ОК-5 видно, що позивач не працював та не сплачував страхові внески з травня 2015 року по дату звернення за призначенням пенсії.

У зв'язку із надходженням від осіб, які беруть участь у справі, заяв про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України у разі розгляду справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06.05.1991 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а наразі перебуває на обліку в Запорізькому приміському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькі області.

Згідно Атестату про зняття з обліку № 408, позивачу припинено виплату пенсії по причині переходу на пенсію за іншим законом.

З 31.05.2016 р. позивачу призначено пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яку розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 01.08.2016 р. задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 31.05.2016 р., відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком,забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.07.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію в розмірі 7%, починаючи з 31.05.2016 р.

Листом № 31/Л-4 відповідачем повідомлено позивача про те, що підстав для нарахування до пенсії за більш пізній вихід на пенсію відсутні.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на 0,5% за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач набув право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з ІНФОРМАЦІЯ_2, але після досягнення пенсійного віку не звертався із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, позивач має право на підвищення розміру пенсії за віком відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, з досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема форми ОК-5 слідує, що позивач, досягнувши 60-річного віку, надалі має лише один повний місяць страхового стажу у квітні 2015 року, а відтак наявні підстави для перерахунку та виплати йому пенсії за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію лише на 0,5 %.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач діяв не на підставі, не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, не довів суду правомірність своїх дій, тому позов в частині визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Щодо судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 87 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, віднесено витрати на правову допомогу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування повинні бути надані суду відповідні докази.

Водночас, як видно з розрахунку витрат на правову допомогу, позивач просить відшкодувати витрати, понесені у зв'язку з складанням йому адміністративного позову про визнання дій протиправними, що не передбачено чинним законодавством, оскільки проведена робота не є окремою процесуальною дією.

Поряд з цим, суд приймає до уваги й те, що згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно п. 2.2 доданого до матеріалів справи договору про надання юридичних послуг № 240 від 15.06.2016 р., замовник зобов'язаний своєчасно оплачувати послуги виконавця згідно п. 3.1 цього договору та додаткової угоди, яка додається до даного договору. При цьому, матеріали справи не містять такої додаткової угоди, де визначено вартість послуг адвоката.

Крім того, ані розрахунок витрат на правову допомогу ОСОБА_1, ані копія квитанції № 240/1 від 21.07.2017 р., не містять жодних посилань на те, що саме за складання даного адміністративного позову здійснено оплату у сумі 1500,00 грн., тобто відсутня інформація про те, в якій справі надавалась правова допомога ОСОБА_1

Згідно доданого до матеріалів справи договору про надання юридичних послуг № 240 від 15.06.2016 р., договір вважається виконаним з моменту підписання акту виконаних робіт (п.п. 3.4, 5.1, 5.4).

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких актів виконаних робіт.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Водночас суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізької області.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 12, 69-71, 86, 158-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Запорізького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Запорізьке приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України в області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 0,5 %, починаючи з 21.01.2017 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті вісімдесят грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізької області.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Д.І. Сакоян