Справа № 813/4430/16
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/4430/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року Справа № 813/4430/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Редкевич О.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Астро» до Личаківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, про визнання протиправними дій, зобов’язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «Астро» до Личаківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, з вимогами:

- визнати протиправною повторну відмову Личаківської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області списати податковий борг Приватного підприємства «Астро» в сумі 3119237,36 грн.;

- зобов’язати Личаківську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області списати податковий борг Приватного підприємства «Астро» в сумі 3119237,36 грн.

Представник позивача в судове засідання не прибув, через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Крім того, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України скасовано лише постанову Львівського окружного адміністративного суду та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду про стягнення заборгованості сумі 3119237,36, однак документи, на підставі яких виникла заборгованість не скасовані. Тому відповідач вважає, що підстави для списання вказаного податкового богу відсутні.

Суд з’ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та об’єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

ДПІ в Личаківському районі звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості в сумі 3119237,36 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2014 року, позов задоволено; з рахунків ПП “Астро” до Державного бюджету України стягнуто заборгованість у загальній сумі 3119237,36 грн.

Незважаючи на прийняття Вищим адміністративним судом України вказаної ухвали, відповідач продовжував облікувати наявність у підприємства боргу на суму 3119237,36 грн.

10.02.2015 року позивач звернувся до ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області з заявою про списання безнадійного боргу на суму 3119237 грн., що виник на підставі рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Листом від 20.02.2015 року №3001/23-020 ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області відмовлено позивачу у списанні податкового боргу в сумі 3119237 грн., оскільки такий податковий борг виник 31.07.2012 року. Також в листі наведено положення пп.101.2.3, 102.4 ПК України.

Не погодившись з вказаними рішенням, позивач звернувся із позовом до суду. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.07.2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2016 року, визнано протиправною відмову відповідача про списання податкового боргу та зобов’язано відповідача повторно розглянути заяву ПП «Астро» від 10.02.2015 року №4.

В ході примусового виконання постанови Львівсього окружного адміністративного суду від 30.07.2015 року на адресу підприємства надійшов лист, з якого слідує, що відповідач повторно відмовив ПП «Астро» у списанні безнадійного боргу, покликаючись на те, що таке списання є передчасним, оскільки в провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області до ПП «Астро» про накладення арешту на кошти підприємства, в т.ч. на суму боргу 3119237,36 грн.

Позивач, не погодившись із таким рішенням відповідача звернувся із даним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до п.101.1 ПК України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Згідно з п.102.1 ПК України, під терміном "безнадійний" розуміється зокрема податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Відповідно до п. 102.1. ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

За таких обставин, безнадійним є податковий борг, стосовно якого минув строк давності – 1095 днів.

Судом встановлено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2014 року позов ДПІ у Личаківському районі до ПП «Астро» про стягнення штрафних (фінансових) санкцій за порушення приписів законодавства у сфері зовнішньо-економічної діяльності на суму 3119237,36 грн. залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Крім того, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року, яка набрала законної сили, встановлено, що вищевказаний податковий борг в розмірі 3119237,36 грн. є узгодженим з 22.02.2012р.

Щодо покликання відповідача на те, що списання податкового боргу є передчасним, оскільки в провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області до ПП «Астро» про накладення арешту на кошти підприємства в т.ч. на суму боргу 3119237,36 грн. суд не бере таке до уваги та зазначає, що на момент прийняття рішення у даній справі позивачем долучено до матеріалів справи постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2017 року, якою надано дозвіл Личаківській ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на погашення суми податкового боргу в розмірі 512173,96 грн.

Таким чином, зурахуванням наведеного та приписів ст. 102 ПК України, суд дійшов висновку, що борг ПП «Астро» в сумі 3119237,36 грн. є безнадійним, а повторна відмова відповідача у списанні податкового боргу є протиправною, відтак позовну вимогу про визнання протиправною повторною відмову Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у списанні податкового боргу.

Щодо позовної вимоги про зобов’язання списати податковий борг, суд зазначає наступне.

Процедура списання безнадійного податкового боргу встановлена Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затв. наказом Міндоходів України № 577 від 10.10.2013р. (далі - Порядок).

Підпунктом 3 пункту 2.1. Порядку визначено, що під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II ПК України.

Пунктом 3.1. Порядку встановлено, що визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Згідно з п. 3.2. Порядку днем виникнення безнадійного боргу у випадку, передбаченому в підп. З п.2.1. Порядку є дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Відповідно до приписів п. 4.3. Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 розділу IV Порядку.

Пунктом 4.2. Порядку встановлено, що за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.

Згідно з п.4.4. Порядку структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал.

Таким чином, вищенаведеними нормами податкового законодавства встановлено обов'язок органу доходів і зборів прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу у разі виникнення такого.

При цьому, таке списання безнадійного боргу, який виник відповідно до підп. 101.2.3. п. 101.2. ст. 101 ПК України є обов'язком відповідача навіть за відсутності відповідної заяви ПП «Астро».

Згідно з Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи №К(80)2, яка прийнята Комітетом міністрів 11 березня 1980 року, та у Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року №1380/5, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З аналізу вказаних положень випливає, що дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. У цьому разі суд справді не може зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один із правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

За таких обставин можна стверджувати, що дискреція — це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями та їх носіями — органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями — вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Отже, у разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля суб'єктами владних повноважень у відносинах з фізичними чи юридичними особами.

Таким чином, у разі невиконання свого обов'язку державним органом або органом місцевого самоврядування вчинити відповідну дію чи прийняти відповідне рішення за наявності визначених законом умов, в суду є всі підстави для прийняття рішення яким максимально ефективно буде захищено (відновлено) порушене право, свобода чи інтерес позивача, у тому числі шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення.

Така позиція цілком узгоджується з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 105, п. З ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв'язку зі ст.ст. 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, в якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Слід також звернути увагу на те, що згідно з висновком Конституційного суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах (рішення КСУ від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004).

Своєю чергою, Верховний Суд України в постанові від 16.09.2015р. у справі № 21-1465а15, виклав правовий висновок, згідно з яким спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Крім того, згідно з приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов'язковість якої надана Верховною Радою України, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Застосовуючи положення Конвенції, Європейський суд з прав людини в своїх численних рішеннях (справи «Волохи проти України», «Свято-Михайлівська Парафія проти України», «Гасан і Чауш проти Болгарії», «Броньовський проти Польщі», «Ґавенда проти Польщі», «Аманн проти Швейцарії», «Олссон проти Швеції») зазначав, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, а суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіального органу, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Тобто, позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, рішення, ухвалені в рамках дискреційних повноважень, але з порушенням принципів ефективного захисту прав і свобод громадян, визнаються такими, що порушують Конвенцію.

За таких обставин суди, ухвалюючи рішення, яке зобов'язує суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії за наявності вищевказаних обставин, не підміняють останніх, а здійснюють правосуддя, виконуючи його основну функцію - відновлення законності в спірних правовідносинах, справедливий та ефективний захист прав, свобод та інтересів особи та недопущення подальшого порушення таких прав, свобод та інтересів.

Зобов'язуючи орган державної влади виконати свої обов'язки, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між органами державної влади та іншими учасниками публічно-правових відносин. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

В свою чергу, як вже зазначено вище, у спірних правовідносинах у відповідача зобов'язаний і може прийняти лише одне рішення - списати безнадійний борг, який є таким в силу прямої вказівки Закону, що підтверджується, серед іншого, судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Зокрема, згідно з п. 4.1.Порядку, платник податків повинен звертатись до податкового органу з заявою про списання безнадійного боргу тільки у випадках, передбачених підп. 2.1.4. цього Порядку, тобто у разі, якщо борг виник внаслідок обставин непереборної сили.

Поряд з цим, у разі, коли борг підлягає списанню у зв'язку зі спливом 1095-денного строку (згідно з підп. 2.1.3. Порядку) відсутня необхідність подання заяви платника податку, а у разі спливу такого строку податковий орган зобов'язаний самостійно провести процедуру списання податкового боргу, незалежно від звернення платника податків.

Таким чином, враховуючи те, що борг ПП «Астро» в сумі 3119237,36 грн. є безнадійним, оскільки стосовно цього боргу якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (1095 днів) відповідач зобов'язаний списати такий безнадійний борг.

За таких обставин можливості прийняття відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПП «Астро» належить задовольнити повністю.

Оскільки сукупність вищенаведених встановлених судом обставин підтверджено належними та допустимими доказами, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною повторну відмову Личаківської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області списати податковий борг Приватного підприємства «Астро» в сумі 3119237,36 грн.;

3. Зобов’язати Личаківську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області списати податковий борг Приватного підприємства «Астро» в сумі 3119237,36 грн.

4. Стягнути на користь Приватного підприємства «Астро» (м. Львів, вул.. Пластова, 6; ЄДРОУ23271196) з Личаківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (м. Львів, вул. Стрийська, 35; ЄДРПОУ 39518763) за рахунок бюджетних асигнувань, порівну судовий збір, в сумі 2756 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 10.11.2017 року.