Справа № 352/536/17
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/9539/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Макарика В.Я., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тисменицької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про скасування рішення комісії та розпорядження,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась в суд першої інстанції з позовом до Тисменицької районної державної адміністрації, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 в якому просила скасувати рішення комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА Івано-Франківської області № 05-15/02-24 від 14.09.2015 р «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3» та розпорядження голови Тисменицької РДА Івано-Франківської області №373 від 16.09.2015 р. «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3».

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено, визнано незаконними та скасовано рішення комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА Івано-Франківської області № 05-15/02-24 від 14.09.2015 р «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3» та розпорядження Тисменицької РДА Івано-Франківської області № 373 від 6.09.2015 р. «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відкриваючи провадження у справі та постановляючи рішення щодо позову в частині скасування рішення комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА Івано-Франківської області № 05-15/02-24 від 14.09.2015р. «Про визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3», суд першої інстанції не врахував, що комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА Івано-Франківської області не є суб'єктом владних повноважень в розумінні КАС України. Крім того, розгляд питання щодо спору між батьками щодо участі у вихованні дитини не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується спору про право у вихованні дитини, тобто з приводу сімейних правовідносин.

Відтак провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Крім того, оскаржувані рішення та розпорядження прийняті у вересні 2015р. Адміністративний позов ОСОБА_2 заявила у березні 2017р., тобто з пропуском встановленого ст. 99 КАС України. Відтак дана адміністративна справа розглянута з порушенням вимог ст.ст. 99, 100, 102 КАС України, тому заявлений позов підлягає залишенню без розгляду.

Щодо висновків суду про незаконність оскаржуваних рішень, то апелянт зазначає, що неявка ОСОБА_2 на засідання комісії не дає підстави для висновку про незаконність рішення комісії та виданого на його підставі розпорядження Тисменицької РДА. Це пояснюється тим, що комісія надала правильну оцінку існуючим правовідносинам, а саме наявності у нього права на участь у вихованні дочки ОСОБА_4, яке обмежується ОСОБА_2

Згідно ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Проте, суд вказаним обставинам не надав належної оцінки.

На підставі наведеного просить скасувати постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07.08.2017р.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, у якому народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2013 р. шлюб між сторонами розірвано, малолітню дитину залишено проживати з матір'ю. Оскаржуваним рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА Івано-Франківської області № 05-15/02-24 від 14.09.2015 р. за заявою батька ОСОБА_1 вирішено вважати за доцільне надати право ОСОБА_1 спілкуватися та брати участь у вихованні дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час перебування на території України (під час відпустки). Розпорядженням Тисменицької РДА Івано-Франківської області № 373 від 16.09.2015 р. надано право ОСОБА_1 спілкуватися та брати участь у вихованні дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на час перебування на території України (під час відпустки).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення та розпорядження відповідачів не конкретизовані, не достатньо обгрунтовані, не містять визначеного часу та місця спілкування батька з дитиною, рішення комісії не містить відомостей щодо обстеження умов проживання дитини та батьків, воно прийняте у відсутності матері дитини, яка з поважних причин не з'явилася на засідання комісії, а відповідачі не надали суду доказів на підтвердження обставин, на які вони посилались, заперечуючи позов.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

Розглядаючи спір суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки порядок участі батьків у вихованні дитини врегульовується положеннями Сімейного кодексу України, оскаржувані акти прийняті з урахуванням вимог сімейного законодавства, то відповідно даний спір повинен розглядатись за правилами цивільного судочинства, бо спір виник в площині сімейних відносин.

З урахуванням викладеного та положень п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, згідно яких суд закриває провадження у справі якщо таку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі закрити.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, ст. 203, ст. 205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2017 року по справі № 352/536/17 скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Тисменицької районної державної адміністрації , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про скасування рішення комісії та розпорядження закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_5

Повний текст виготовлений 09.11.2017 року