Справа № 303/3955/16-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" листопада 2017 р. м. Київ К/800/24261/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу громадянина Сирії ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, у справі за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Сирії ОСОБА_5 про примусове видворення іноземця з України,

В С Т А Н О В И Л А :

О 17 годині 00 хвилин 01.07.2016р. в порядку реадмісії представниками прикордонної поліції Угорщини переданий громадянин Сирії ОСОБА_5 разом із співвітчизником за незаконний перетин 08.05.2016р. державного кордону із України в Угорщину поза пунктом пропуску через державний кордон у складі групи осіб без документів, що посвідчують особу, в районі 203-216 прикордонних знаків, територія Дийдівської сільської Ради Берегівського району Закарпатської області, чим порушив ст.9 Закону України «Про Державний кордон України».

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянина Сирії ОСОБА_5 про примусове видворення іноземця з України, одночасно заявивши й клопотання про затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, у відповідності до п.3 ч.2 ст.183-7 КАС України, посилаючись на наявність у нього обґрунтованих підстав вважати, що відповідач, не маючи документа на право офіційного перебування в Україні та перетину її кордону, коштів на повернення до країни походження або внесення застави та родичів на території України, які б могли допомогти у поверненні до країни походження, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2016р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2016р., клопотання Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено повністю та затримано громадянина Сирії - ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) й поміщено його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк до шести місяців.

Не погоджуючись з постановленими ухвалами, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив рішення судів скасувати та відмовити в задоволенні клопотання позивача про його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства врегульовано ст.183-7 КАС України, відповідно до п.3 ч.2 якої у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців (ч.7 ст.183-7 КАС України).

Згідно із ч.3 та ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

За змістом п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1110 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.2012р. №70, далі - Типове положення), пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - пункт тимчасового перебування), є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

Іноземці та особи без громадянства утримуються у пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду про їх примусове видворення за межі України, але не більш як 12 місяців (п.5 Типового положення).

Водночас, за змістом абз.2 п.15 Типового положення іноземці та особи без громадянства звільняються з пункту тимчасового перебування, зокрема, за рішенням суду, що набрало законної сили, про їх звільнення або відмову в примусовому видворенні за межі України.

Як зазначено в п.30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009р. №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п.«f» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Водночас, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах «Вітольд Літва проти Польщі» від 4.04.2000р. та «Рахімі проти Греції» від 05.04.2011р. зазначив, що затримання особи є таким серйозним запобіжним заходом, застосування якого є виправданим лише в ситуації, коли інші, менш жорсткі заходи, були розглянуті і визнані недостатніми для захисту індивідуальних чи суспільних інтересів, що могли б виправдати утримання особи під вартою. Позбавлення свободи повинно не тільки здійснюватись у відповідності до національного законодавства, але й повинно бути необхідним в конкретних обставинах.

Підсумовуючи наведене, підставою для прийняття адміністративним судом за клопотанням органу (підрозділу), який подав адміністративний позов про примусове видворення, рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано такий позов, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

При цьому, іноземці та особи без громадянства можуть утримуватись у пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та для виконання постанови адміністративного суду про примусове видворення за межі України.

Проте, постановляючи оскаржувану ухвалу від 04.07.2016р. про затримання громадянина Сирії - ОСОБА_5 (тобто, особи, яку на час подання позову про видворення вже було ідентифіковано) й поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк до шести місяців, суд першої інстанції виходив з необхідності (як зазначено в тексті рішення) забезпечення примусового видворення вказаної особи, не надавши оцінки обґрунтованості таких дій (затримання та поміщення до спецпункту) в контексті наведених Мукачівським прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в позові мотивів для видворення як такого.

Водночас, суд підставою для прийняття такого рішення зазначив лише факт незаконного перетину відповідачем державного кордону України та перебування на її території без відповідних документів, не навівши, при цьому, мотивів та обґрунтувань, за яких він прийшов до висновку, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення (в разі прийняття останнього), перешкоджатиме проведенню процедури видворення або що існує ризик його втечі.

Крім того, постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.07.2016р. в задоволені адміністративного позову Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про примусове видворення громадянина Сирії ОСОБА_5 відмовлено з посиланням на те, що таке видворення загрожуватиме його життю або здоров'ю, безпеці або свободі внаслідок внутрішнього збройного конфлікту, тобто порушить його права як людини, які закріплені в Конвенції з прав людини та міжнародних договорах.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про наявність підстав для скасування постановлених судами попередніх інстанцій ухвал.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу громадянина Сирії ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року скасувати.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.