Справа № 461/5974/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10202/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2017 року у справі № 461/5974/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

28.08.2017 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (далі-Адміністративна комісія), просила скасувати постанову від 17.08.2017, якою її визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.150 КУпАП та накладено штраф в розмірі 51 гривні.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 21.09.2017 в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Галицького районного суду м.Львова від 21.09.2017 та постановити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постановлене судове рішення прийняте з суттєвими порушеннями норм матеріального та процесуального права, не є обґрунтованим та законним.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення представників сторін в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що зміст протоколу та постанови відповідає вимогам закону, адже в такому вказані час, місце та суть адміністративного правопорушення та зазначено, що житлове приміщення використовувалося для продажу ритуальної атрибутики. На підтвердження зазначеного у протоколі та постанові до матеріалів справи долучено фотознімки. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що обставини, викладені у постанові, та вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак суд першої інстанції не вбачав підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 17 серпня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 06.07.2017 відносно ОСОБА_2 складено Протокол №259 про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 06.07.2017 о 09:30 год. власником квартири АДРЕСА_1 порушено пункт №7 (правила користування приміщенням в житлових будинках: використання приміщення не за призначенням та порушення умов проживання громадян), в квартирі здійснюється продаж ритуальної атрибутики. Відповідальність за дане правопорушення передбачене ст.150 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с.5).

17.08.2017 Постановою Адміністративної комісії №138 ОСОБА_2 визнано винною у порушенні правил експлуатації жилих будинків, а саме 06.07.2017 виявлено використання приміщення не за призначенням та порушення проживання громадян: в квартирі АДРЕСА_1 продаж ритуальної атрибутики, та накладено штраф у розмірі 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 51 грн. (а.с.6).

Вважаючи вказану постанову Адміністративної комісії протиправною, ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому суд зобов'язаний перевірити законність та обґрунтованість складення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, з наданням їй можливості скористатись усіма правами, передбаченими чинним законодавством.

Відповідно до ст.150 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції чинній на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, (далі - КУпАП) порушення правил користування жилими приміщеннями, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, використання їх не за призначенням - тягнуть за собою попередження або накладення штрафу на громадян від одного до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст.218 КУпАП передбачено, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтями 149-152 цього Кодексу.

Відтак, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі щодо накладення адміністративного стягнення за порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями.

Правила користування приміщеннями житлових будинків затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572 (далі - Правила №572), відповідно до п.2 яких користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності, договором найму (оренди) або іншим документом, що підтверджує право власності чи користування.

Згідно з п.3 Правил №572 використовувати житлові приміщення для провадження господарської діяльності промислового характеру заборонено.

Пунктом 7 Правил №572 встановлено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний, зокрема, використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Відповідно до наданих суду апеляційної інстанції копій Свідоцтва про право власності від 16.12.2010 та Витягу про державну реєстрацію прав від 21.12.2010 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2.

Згідно з постановою Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №138 від 17.08.2017 виявлено використання приміщення не за призначення та порушення проживання громадян.

При цьому, в силу закріпленого ст.7 КУпАП принципу законності, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний застосувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами. Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За загальним правилом, відповідно до статті 254 КУпАП фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. (ч.1 та ч.2 ст.256 КУпАП).

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі (ч.4 ст.256 КУпАП).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що в протоколі про адміністративне правопорушення №259 від 06.07.2017 відсутня інформація про те, чи складено такий в присутності порушника - ОСОБА_2, відсутня відмітка щодо роз'яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, її прав та обов'язків, не заповнена графа 4 «Пояснення порушника», а також зроблено відмітку про те, що від підпису протоколу ОСОБА_2 відмовилась, а протокол направлено поштою, однак зазначене жодним чином не підтверджено, зокрема підписами свідків, за участі яких складено протокол.

Положеннями статті 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, така винесена без належної мотивації оцінки обставин, без зазначення будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Щодо наявного в матеріалах справи фотознімку, то суд апеляційної інстанції зауважує, що покликання на такий відсутнє як в протоколі про адміністративне правопорушення від 06.07.2017 №259, так і в оскаржуваній постанові від 17.08.2017 №138. При цьому з самого фотознімку однозначно встановити дату та місце фотозйомки неможливо.

Окрім того, згідно Примітки до Витягу про державну реєстрацію прав, приміщення квартири №1 дозволено для використання як нежитлової згідно з Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 19.10.2007 №612, що при розгляді справи Адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до уваги взято не було.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що оскаржувана постанова підписана головою та секретарем адміністративної комісії, без зазначення кількості голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. До того ж, відсутня відмітка про вручення копії постанови або надіслання такої особі, щодо якої її винесено, як це встановлено ст.285 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розгляд уповноваженим органом справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови №138 від 17.08.2017 суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та є підставою скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, на підставі висновків, які не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2017 року у справі № 461/5974/17 скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Скасувати постанову Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №138 від 17.08.2017, якою ОСОБА_2 визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.150 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в розмірі 51 гривні

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко
Повний текст Постанови складено 10.11.2017