Справа № 805/590/17-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2017 р. Справа №805/590/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 15:49

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., при секретарі судового засідання Притулі С.С., розглянувши у судовому засіданні у режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання надати статус ветерана органів внутрішніх справ, видати відповідне посвідчення та нагрудний знак Ветеран органів внутрішніх справ,
за участю сторін:
представник позивача - Сазонов Б.С., довіреність від 11.01.2017 року №б/н
від відповідача - Маковецька Н.В., довіреність від 15.11.2016 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому просив суд:
- визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити їх;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 352 від 16.02.2015 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ начальника сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Ясинуватського міського відділу (з обслуговування міста Ясинувата та Ясинуватського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 58 о/с від 24.02.2015 в частині звільнення з органів внутрішніх справу запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 є (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011711) начальника сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Ясинуватського міського відділу (з обслуговування міста Ясинувата та Ясинуватського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та зобов`язати внести до нього зміни із визначенням підставою його звільнення п. 64 а (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та зазначенням даних щодо його строку служби та вислуги років;
- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (М-011711) (ІПН НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області надати ОСОБА_1 статус ветерана органів внутрішніх справ, видати відповідне посвідчення та нагрудний знак Ветеран органів внутрішніх справ.
Ухвалою Донецького окружного адмінстратвиного суду від 26.01.2017 року відкрито провадження по справі№ 805/590/17-а та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу № 352 від 16.02.2015 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС ОСОБА_1 та визнання протиправним наказу № 58 о/с від 24.02.2015 в частині звільнення з ОВС ОСОБА_1 та зобов`язання внести зміни із визначенням підставою його звільнення п. 64 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та зазначенням даних щодо його строку служби та вислуги років - залишено без розгляду.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання надати статус ветерана органів внутрішніх справ, видати відповідне посвідчення та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ» - відмовлено.
Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду 18.05.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу і постанову Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі № 805/590/17-а - скасовано. Справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції, залишаючи частину позовних вимог без розгляду, виходив з того, що позивач у зв`язку з неприбуттям до нових місць дислокації за усним наказом керівництва ГУМВС в області для подальшого проходження служби, повинен був усвідомлювати та знати можливі наслідки невиходу на службу в ОВС, оскільки він є фахівцем з вищою освітою, приймав присягу працівника ОВС та за специфікою служби був ознайомлений з положеннями Дисциплінарного статуту ОВС України. Наведене свідчить про те, що причини пропуску звернення до суду з даним позовом не є поважними, оскільки позивач за приписами ст. 99 КАС України повинен був знати про те, що його може бути звільнено з причин невиходу на службу за порушення службової дисципліни з середини 2014 року.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначив, що судом першої інстанції при розгляді справи не було досліджено усіх істотних обставин у справі щодо дати надання позивачеві для ознайомлення оспорюваних наказів про його звільнення та видання трудової книжки.
Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначив, що при вирішенні спорів про звільнення з публічної служби строк звернення до суду має певне значення, але висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях з питань дати ознайомлення з наказом про звільнення та дати вручення трудової книжки.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року справу № 805/590/17 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні, яке здійснювалось в режимі відеоконференції 06.11.2017 року позивач підтримав позовні вимоги викладені в позовній заяві та додаткових письмових доповненнях, просив суд адміністративний позов задовольнити.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 03 травня 1990 року позивач перебував на службі в ОВС на різних посадах, а до цього часу з 14 грудня 1987 року по 16 листопада 1989 року проходив строкову службу у Збройних Силах.
Наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 352 від 16.02.2015 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 58 о/с від 24.02.2015 його звільнено з органів внутрішніх справу запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 є (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Позивач вважає, що відповідачем порушено порядок та процедуру проведення службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення на позивача, який не порушував трудової дисципліни, а діяв відповідно до отриманих наказів керівництва, нормативних вимог до поведінки працівника ОВС, наявних обставин та можливостей.
Прийняття відповідачем неправомірних рішень спричинило порушення конституційних прав та інтересів позивача щодо соціального захисту, а саме невиплату одноразової грошової допомоги, ненадання статусу ветерана органів внутрішніх справ, невидачу посвідчення та нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ».
Крім того, позивач зазначає, що до вересня 2016 року не отримував ніяких наказів керівництва ГУМВС в Донецькій області щодо прибуття до нових місць дислокації для подальшого проходження служби та не мав можливості виїхати з території, яка контролювалась «ДНР». Після виїзду у вересні 2016 року позивача на територію, яка підконтрольна владі України, він звернувся до ГУМВС в Донецькій області із заявою про звільнення з ОВС за віком.
Тільки у ході оформлення пенсії позивач дізнався про наявність наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення з ОВС у порядку дисциплінарного стягнення. При цьому, позивач не був ознайомлений як з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відповідних письмових пояснень не надавав, а призначення службового розслідування, його проведення, затвердження висновку службового розслідування та звільнення відбулось в період, коли він з поважних причин тимчасово не міг брати участі у проведенні цього розслідування.
Оскільки у позивача достатньо вислуги років та наявна сукупність інших обставин, з наявністю яких законодавець пов`язує можливість отримання одноразової грошової допомоги, статусу ветерана органів внутрішніх справ та посвідчення з нагрудним знаком Ветеран органів внутрішніх справ, а тільки видання відповідачем оскаржуваних наказів перешкоджає настанню зазначених подій. З вказаних підстав просив задовольнити позовні вимоги.
Крім того, позивачем було надано до суду письмові пояснення (доповнення) від 07.09.2017 року, 14.09.2017 року та 06.11.2017 року.
Так, позивач додатково зазначає, що ГУ ДФС у Донецькій області щодо відсутності відомостей про сплату позивачу у період з червня по лютий 2015 року страхових внесків до Пенсійного фонду підтвердило статус ОСОБА_1 співробітника МВС та не вчинення останнім корупційних правопорушень у вигляді отримання доходів із інших, окрім МВС, джерел. Крім того, ця відповідь підтверджує тривалий час оформлення (призначення) пенсії позивачу, оскільки першу пенсійну виплату було отримано позивачем тільки у 2 кварталі (червні) 2017 року.
Також, позивач зазначає, що відомісті, які зазначені у листі відповіді Державної прикордонної служби не містять даних які були зазначені в ухвалі суду від 14.09.2017 року, а тому не стосуються предмету та підстав позову.
Враховуючи те, що позивач досяг граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, відповідно до п. 8 Положення про проходженя служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, позивач вважає, що підлягав звільненню в запас, оскільки у встановленому законодавством порядку строк його служби в ОВС не продовжувався, рапорт з питання продовження строку служби не подавав. Також, зазначає, що у 2013 2014 роках позивач неодноразово хворів через, що перебував на «лікарняних листах», а тому стан його здоров`я не надавав можливості продовжувати службу.
На думку позивача, підставою для звільнення при досягнені 45 річного віку є не волевиявлення сторін, а виникнення юридичного факту досягнення граничного віку перебування на посаді.
При цьому, позивач вказує, що відповідачем було проігноровано вимоги Наказу МВС України від 05.01.2005 року № 3дск «Про затвердження Інструкції з організації розшуку обвинувачених, підсудних осіб, які ухиляються від відбування кримінального покарання, безвісно зниклих осіб та встановлення особи невпізнаних трупів» відповідач не прийняв ніяких заходів щодо з`ясування його життєвих обставин, можливості вчинення стосовно нього злочину, першочергово вирішив питання про звільнення за порушення дисципліни .
Також, надані відповідачем «скриншоти» містять посилання тільки на рішення колегії МВС України, які не є по своїй юридичній природі наказами, а тому позивач вважає, що вони потребують подальшого належного правового оформлення реалізації службових повноважень особами начальницького складу.
Так, позивач вважає, що реалізація службових повноважень щодо кадрових питань вимагала конкретизації переміщення осіб до чітко визначених підрозділів.
У судовому засіданні, яке здійснювалось в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях наданих до суду.
Так, відповідач зазначив, що керівництво МВС України 04.07.2014 року наказало підлеглим до 07.07.2014 року залишити територію ДНР та ЛНР. З 01 по 20 липня 2014 року Головним управлінням на офіційному відомчому сайті було опубліковано кілька оголошень щодо переміщення особового складу до м. Маріуполя. Ця інформація, а також звернення колегії МВС України до особового складу ОВС Донецької та Луганської областей щодо визначення кожного працівника міліції з територіальним органом, в якому він бажає проходити подальшу службу, у випадку неможливості прибуття до м. Маріуполя, була поширена по телебаченню і більш 100 виданнями та інтернет сайтами.
У судовому засіданні, яке здійснювалось в режимі відеоконференції 06.11.2017 року повноважний представник заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених в письмових запереченнях.
Так, представник відповідача відзначає, що позивач зазначаючи своїй позовній заяві та судових засіданнях про те, що ОСОБА_1 відповідно до наказу керівництва Ясинуватського міського відділу (з обслуговування м. Ясинувата та Ясинуватського району) ГУМВС України в Донецькій області у липні 2014 року не повинен був покидати місце розташування Ясинуватського МВ. Разом з цим, відповідач зазначає, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, саме чий наказ виконував позивач.
Крім того, враховуючи отримані судом докази з Державної прикордонної служби України, відповідач вважає, що ОСОБА_1 нічого не стримувало від з`явлення до місця служби на контрольовану Україною територію, виїхавши з території ДНР. Як і не було перешкод для з`ясування невиплати одноразової допомоги при звільненні, яка є однією з позовних вимог, за спливом 2,5 років після самовільного припинення служби.
Також, відповідач зазначає, що у період перебування у черговій відпустці з 22.07.2014 по 07.09.2014 ОСОБА_1 самовільно виїжджав за кордон, при тому, що у доданому ним до матеріалів справи відпускному посвідченні № 31 від 14.07.2014 йому було дозволено виїхати лише до м Києва.
Крім того, займаючи посаду начальника сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Ясинуватського МВ, Позивач мав доступ до секретних документів, що фактично унеможливлювало його виїзд за кордон без відповідного дозволу керівництва.
Між тим, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не надавав рапорт про звільнення зі служби та дата його дня народження 18.08.2014 припадала на середину відпустки Позивача (з 22.07.2014 по 07.09.2014), що взагалі виключало можливість розгляду питання про його звільнення з ОВС.
Відмічає, що Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (ст. 9) та постановою КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членів їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (абз. З п. 10) передбачено, що особам РНС, які звільняються зі служби за віком, виплачується одноразова грошова допомога.
Звільнення Позивача, на його думку, відбулось 18.08.2014 (III квартал 2014 року), між тим, як підтверджено отриманим судом доказом (довідка ДФС України), факт отримання ОСОБА_1 доходів у вигляді грошового забезпечення востаннє було за II квартал 2014 року.
Отримані докази підтверджують, що у Позивача за спливом 2,5 років після самовільного припинення служби, не було бажання для з`ясування причин невиплати одноразової допомоги при звільнені, яка є однією з позовних вимог у наданому ОСОБА_1 у січні 2017 року позові по даній справі.
Як вже зазначалось раніше, всупереч п. 6.3.5 п. 6.3 р. VI Інструкції № 230 ОСОБА_1 письмового рапорту на ознайомлення з висновком службового розслідування та матеріалами, зібраними в процесі його проведення, не надавалось.
Відповідач зазначив, що до адміністративного позову у справі № 805/590/17-а ОСОБА_1 надано копію повного тексту наказу ГУМВС України в Донецькій області від 16.02.2015 року № 352 та витягу з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 24.02.2015 року № 58 о/с, що свідчить про факт наявності даних наказів у Позивача.
Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні в режимі відеоконференції, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові та письмових запереченнях, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 з 14.12.1987 року по 16.11.1989 року проходив службу в Збройних Силах. З 03.05.1990 року по 24.02.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 (том 1 а.с. 36).
У липні 2014 року незаконними озброєними формуваннями була захоплена адміністративна будівля Ясинуватського міського відділу (з обслуговування міста Ясинувата та Ясинуватського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області.
У зв`язку з актуальністю подій ГУ МВС в Донецькій області інформувало про необхідність усьому особовому складу прибути для реєстрації до місця дислокації м.Маріуполя, до 07 липня 2014 року. У разі неможливості прибуття до визначеного місця дислокації особовому складу необхідно звертатися до найближчих територіальних органів внутрішніх справ прилеглих областей для вирішення питання щодо подальшого проходження служби. Дана інформація була опублікована у різних друкованих виданнях та Інтернет ресурсах, зокрема: офіційний сайт МВС України, КорреспонденТ.net, Uapress.info, Dialog.ua, iPress.ua, Газета «День», Зеркало недели, Комсомольская правда в Украине.
14 липня 2017 року, виконуючи усний наказ керівництва, працівники вказаного міськвідділу прибули до м.Маріуполя для подальшого проходження служби, серед яких ОСОБА_1 не було, в подальшому до місця служби не прибув.
08.07.2014 року та 14.07.2014 року Головне управління МВС України в Донецькій області на офіційному відомчому сайті офіційно опублікувало повідомлення про зміну місця дислокації апарату ГУМВС, а також нові адреси та телефони міліції, зазначене підтверджується листом начальника ВЗГ ГУМВС в Донецькій області ОСОБА_2 та копіями повідомлень.
Згідно Наказу МВС України від 06.08.2014 року № 782 про організацію виплат заробітної плати та грошового забезпечення за серпень 2014 року, у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, блокуванням сепаратистами діяльності територіальних органів Державної казначейської служби України, неможливості здійснення ГУМВС України в Донецькій областях розрахунково касових операцій наказано, зокрема, ГУМВС України в Донецькій області направити до 10 серпня на погодження до ДВБ МВС України поіменних списків працівників підпорядкованих підрозділів, яким належать до нарахування грошове забезпечення та заробітна плата за серпень 2014 року (Т.2, а.с. 195-196).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.09.2014 року № 913 про організацію виплат грошового забезпечення та заробітної плати визначено, що, зокрема, начальникам ГУМВС України в Донецькій та Луганській області забезпечити направлення щомісяця до 10 числа кожного місяця на погодження до ДВБ МВС України поіменних списків працівників підпорядкованих підрозділів, яким належать до нарахування грошове забезпечення та заробітна плата за відповідний місяць. Також, ДВБ МВС України спільно з ДКЗ МВС України забезпечити 15 числа кожного місяця опрацювання, погодження та направлення відповідних поіменних списків працівників до ГУМВС України в Донецькій області (Т. 2, а.с. 193-194).
Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 27.01.2015 року № 201 призначено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками Донецького, Макіївського, Горлівського МУ та підпорядкованих їм райвідділів, Амвросіївського, Докучаєвського, Єнакіївського, Кіровського, Торезького, Шахтарського, Новоазовського, Сніжнянського, Харцизького, Ясинуваського МВ, Тельманівського, Старобешівського РВ та ЛВ аеропорт Донецьк, що виразилося у незаконній відсутності на службі (том 1 а.с. 119).
04.02.2015 року заступником начальника ВІОС УКЗ ГУМВС України в Донецькій області, старшим інспектором з ОД ВІОС УКЗ ГУМВС України в Донецькій області та інспектором ВІОС УКЗ ГУМВС України в Донецькій області складено акт про те, що з метою отримання пояснень з причин невиходу на службу працівників міліції у службовому кабінеті № 204, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з мобільного телефону НОМЕР_3 здійснено дзвінки на мобільні телефони працівників, зокрема, начальника сектору ДСБЕЗ ОСОБА_1 - телефон вимкнений (том 1 а.с. 91-93).
04.02.2015 року заступником начальника ВІОС УКЗ ГУМВС України в Донецькій області, старшим інспектором з ОД ВІОС УКЗ ГУМВС України в Донецькій області та інспектором ВІОС УКЗ ГУМВС України в Донецькій області складено акт про незаконну відсутність на службі з 03.02.2015 по 04.02.2015 року деяких працівників Донецького, Макіївського, Горлівського МУ та підпорядкованих їм райвідділів, Амвросіївського, Докучаєвського, Єнакіївського, Кіровського, Торезького, Шахтарського, Новоазовського, Сніжнянського, Харцизького, Ясинуваського МВ, Тельманівського, Старобешівського РВ та ЛВ аеропорт Донецьк, в тому числі й начальника сектору ДСБЕЗ Сторожука А.М. (том 1 а.с. 101-103).
05.02.2015 року та 06.02.2015 року тими ж самими службовими особами з тією ж метою були складені акти щодо здійснення дзвінків працівникам міліції, серед яких і начальник сектору ДСБЕЗ ОСОБА_1 , і вказано, що у останнього телефон вимкнений, складено акти про незаконну відсутність на службі у вищезазначені дати (том 1 а.с. 109-111, 113-115, 116-118, 168-169 ).
За результатами службового розслідування складено висновок службового розслідування від 16.02.2015 року за фактом відсутності на службі окремих працівників Донецького, Макіївського, Горлівського МУ та підпорядкованих їм райвідділів, Амвросіївського, Докучаєвського, Єнакіївського, Кіровського, Торезького, Шахтарського, Новоазовського, Сніжнянського, Харцизького, Ясинуваського МВ, Тельманівського, Старобешівського РВ та ЛВ аеропорт Донецьк та УДАІ ГУМВС України в Донецькій області.
У вказаному висновку зазначено, що 27.01.2015 року до ВІОС УКЗ ГУМВС в області з ВК та ПС ГУМВС в області надійшли відомості про порушення службової дисципліни працівниками Донецького, Макіївського, Горлівського МУ та підпорядкованих їм райвідділів, Амвросіївського, Докучаєвського, Єнакіївського, Кіровського, Торезького, Шахтарського, Новоазовського, Сніжнянського, Харцизького, Ясинуваського МВ, Тельманівського, Старобешівського РВ та ЛВ аеропорт Донецьк, що виразилося у відсутності на службі та неприбуття до нових місць дислокації за усним наказом керівництва ГУМВС в області для подальшого проходження служби.
З висновку службового розслідування вбачається, що, незважаючи на накази керівництва ГУМВС України Донецької області про передислокацію особового складу до інших ОВС області, до дати складання висновку деякі працівники, зокрема, начальник сектору ДСБЕЗ ОСОБА_1 не прибув до інших ОВС області для подальшого проходження служби. Будь-які відомості, документи, які б підтверджували законність та поважність причин відсутності вказаних працівників на службі, відсутні. Факти відсутності на службі вищевказаного працівника підтверджується відповідними актами. Під час проведення службового розслідування здійснювались телефонні дзвінки працівникам зазначених ОВС для з`ясування їх місцезнаходження. Опитати вказаних працівників міліції не представлялося можливим через їх небажання спілкуватися з представниками ГУМВС в області, фактичний самовільний вихід з-під юрисдикції ОВС України та відсутність будь-якого зв`язку з ними.
Причинами та умовами порушення службової дисципліни працівниками зазначених ОВС ГУМВС в області стали особиста недисциплінованість, грубі порушення вказаними працівниками вимог ст. 10 Закону України Про міліцію, ст.ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.п. 1.2, 2.2, 4.1 (розділ ІІІ) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, в частині обов`язкового дотримання чинного законодавства України, що виразилося у відмові прибути, у важкий для країни час, до м. Маріуполя за усним наказом керівництва ГУМВС в області для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округа.
Для з`ясування причин безпідставного невиходу на службу працівників, які зазначені в доповідній записці, було опитано в телефонному режимі колишніх начальників СКЗ міськрайвідділів.
З`єднатися з працівниками СКЗ Ясинуватського МВ не вдалося через відсутність мобільного зв`язку.
За особисту недисциплінованість, порушення вимог ст. 10 Закону України «Про міліцію», ст.ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.п. 2.2, 4.1 (розділ ІІІ) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, що виразилося у відмові прибути до нових місць дислокації за усним наказом керівництва ГУМВС в області для подальшого проходження служби, пропонувалося звільнити з ОВС працівників Ясинуватського МВ, зокрема, начальника СДСБЕЗ Ясинуватського МВ підполковника міліції ОСОБА_1 (том 1 а.с. 120-128).
16.02.2015 року наказом Головного управління МВС України в Донецькій області № 352 Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ОВС ГУМВС в області та покарання винних за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст. 10 Закону України Про міліцію, ст.ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.п.2.2, 4.1. (розділ ІІІ) Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, що виразилося у відмові прибути до нових місць дислокації за усним наказом керівництва ГУМВС в області для подальшого проходження служби, звільнено з ОВС, зокрема, начальника СДСБЕЗ Ясинуватського МВ підполковника міліції ОСОБА_1 (том 1 а.с. 174-177).
24.02.2015 року наказом Головного управління МВС України в Донецькій області № 58 о/с «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) підполковника міліції ОСОБА_1 начальника сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Ясинуватського міського відділу (з обслуговування міста Яснувата та Ясинуватського району) з 24.02.2015 року (том 1 а.с. 155).
У зв`язку з тим, що з 27.11 2014 року ДП «Укрпошта» зупинила приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою (на виконання Указу Президента України від 14.11.2014 року № 875/2014 про введення в дію РНБО «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», а також розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р » Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження»), у т.ч. до м. Ясинувата та сам позивач з липня 2014 року не виходив на зв`язок, відповідач не мав змоги довести до відома позивача про проведення службового розслідування та наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Разом з цим, судом встановлено, що 26 грудня 2016 року ОСОБА_1 під особистий підпис було отримано Дублікат трудової книжки, що вбачається з книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них (Т. 2, а.с. 107-108).
Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивача з органів внутрішніх справ, тобто з публічної служби, строк звернення до адміністративного суду становить один місяць.
За загальним правилом, яке міститься в ст. 99 КАС України, початок перебігу строку для звернення до адміністративного суду законодавець пов`язав з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Винятки з цього правила мають бути передбачені законом.
Позивач оспорює своє звільнення за порушення дисципліни, вважаючи його безпідставним та незаконним.
При цьому, суд відмічає, що належні та допустимі докази на підтвердження факту оголошення ОСОБА_1 спірних наказів (ознайомлення позивача з цими наказами під особистий підпис, вручення (надіслання) йому витягів з цих наказів) одразу після їх видання (тобто в лютому 2015 році) суду не надані.
Разом з цим, як слідує з матеріалів адміністративної справи, дублікат трудової книжки із відповідним записом про звільнення, а саме зазначенням номеру наказу та дати, позивачем було отримано 26.12.2016 року згідно відмітки у Книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них ГУ МВС України в Донецькій області (Т.2, а.с. 107-108). При цьому, з вказаного дублікату не вбачається підстав звільнення ОСОБА_1 з органів ВС. Як зазначав позивач, фактично зі спірними наказами він зміг ознайомитись в січні 2017 року.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Отже, як свідчить позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача, про те, що про своє звільнення позивач був обізнаний ще у липні 2016 року, а саме, коли звернувся з відповідною заявою до Начальника УФЗБО Головного Управління Національної поліції в Донецькій області про надання йому довідки про додаткові види грошового забезпечення, які він отримував протягом останніх 24-х місяців перед звільнення з ОВС, для оформлення пенсії.
Ухвалою Донецького окружного адмінстративного суду від 14.09.2017 року у задоволенні клопотання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду відмовлено. Так, суд дійшов висновку про те, що з наявних в матеріалах справи доказів, позивач звернувся до суду в межах місячного строку звернення передбаченого с. 99 КАС України, а тому клопотання позивача викладене в позовній заяві про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними судом не розглядалось.
Здійснивши оцінку обставин справи, надавши їм юридичної кваліфікації, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступного.
Порядок проходження служби в органах внутрішніх справ регулювався Законом статті України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII), Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внуьтрішніх справ України» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення.
Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про міліцію» ( в редакції чинній на момент спірних правовідносин)
Міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.
Міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов`язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.
Згідно з Присягою працівника органів внутрішніх справ України, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.1991 року № 382, працівник міліції бере на себе зобов`язання завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства.
Частиною 1 статті 18 Закону Закон № 565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 .
Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут) на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.
Зокрема, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63-65 Положення.
Відповідно до підпункту «є» пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Відповідно до статті 4 Статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов`язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.
Таким чином, наказ - це правовий акт, виданий з метою вирішення основних і оперативних завдань органів виконавчої влади його керівником, що діє на основі єдиноначальності, містить вимогу необхідності вчинення будь-якої дії або утримання від неї конкретним виконавцем (конкретними виконавцями).
Накази повинні відповідати таким умовам: 1) виходити від начальника як провідника державної волі, а отже, відповідати чинному законодавству; 2) носити характер однозначного, обов`язкового до виконання веління і видаватись з дотриманням встановленої законом форми. Виконавець може висловити свої зауваження до виконання, але при залишенні наказу в силі він повинен його виконувати під загрозою юридичних санкцій.
Встановлені спеціальні вимоги, що висуваються до наказів в системі органів внутрішніх справ України, в тому числі вимога конкретності, яка полягає в чіткому, ясному формулюванні цілей та завдань, шляхів і засобів їх досягнення. Наказ повинен бути сформульований однозначно, щоб було зрозуміло хто є виконавцем наказу, хто є його організатором, в які строки необхідно його виконати. Отже, чим конкретнішим є наказ, тим більші гарантії його успішного, чіткого та повного виконання. Крім того, встановлена вимога адресності, яка полягає в тому, що кожен наказ повинен бути призначеним чітко до одного чи кількох виконавців.
Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, дотримуватися норм професійної та службової етики, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
У відповідності до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
Як зазначалося вище, за приписами частини 1 статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 року №541/23073, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція).
Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.
Відповідно підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Інструкції службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: невиконання або неналежного виконання особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.
Міністр внутрішніх справ України має право призначати службові розслідування за всіма підставами та відносно всіх осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (пункти 3.1 Інструкції).
Згідно пунктів 5.2-5.4 Інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.
Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).
Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Як зазначалося вище, згідно положень статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.
Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.
Як встановлено судом, що наказом начальника Головного управління МВС України у Донецбкій області від 27 січня 2015 року № 201 призначено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками Донецького, Макіївського, Горлівського МУ та підпорядкованих їм райвідділів, Амвросіївського, Докучаєвського, Єнакіївського, Кіровського, Торезького, Шахтарського, Новоазовського, Сніжнянського, Харцизького, Ясинуваського МВ, Тельманівського, Старобешівського РВ та ЛВ аеропорт Донецьк, що виразилося у незаконній відсутності на службі.
У липні 2014 року озброєними формуваннями самопроголошеної «Донецької народної республіки» відбулося захоплення адміністративного приміщення Ясинуватського міського відділу (з обслуговування міста Ясинувата та Ясинуватського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області. Відповідно до скриншотів з офіційного сайту ГУМВС України в Донецькій області, 08.07.2014 року Головним управлінням була поширена інформація щодо переміщення установи до м.Маріуполь. Також, в даній інформації зазначалось, що працівники органів внутрішніх справ будуть розташовані в органах та підрозділах внутрішніх справ області для здійснення службової діяльності з дотримання законності та охорони громадського порядку в регіоні. Усним наказом начальника ГУМВС України в Донецькій області особовий склад Ясинуватського МВ повинен також був змінити місце постійної дислокації та прибути до міста Маріуполя для подальшого розподілення по містах Донецької області, в зв`язку з неможливістю подальшого виконання своїх службових обов`язків працівниками міліції, у тому числі і Ясинуватського МВ, на окупованій території.
14 липня 2014 року, виконуючи усний наказ керівництва, працівники вказаного міськвідділу прибули до м.Маріуполя для подальшого проходження служби, серед яких ОСОБА_1 не було та в подальшому до місця служби не прибув.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що викладені у Висновку службового розслідування від 16 лютого 2015 року факти порушення позивачем дисципліни, а саме: відсутності на службі та неприбуття до нових місць дислокації за усним наказом керівництва ГУМВСУ в Донецькій області для подальшого проходження служби, тобто самоусунення від виконання своїх безпосередніх функціональних обовязків є достатньою підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.
При цьому, суд критично відноситься до доводів позивача щодо неповідомлення останнього у відповідний спосіб, а саме згідно усного наказу керівництва ГУМВСУ в Донецькій області щодо прибуття до місця нової дислокації (або виконання якогось наказу).
При цьому, суд приймає доводи позивача про те, що що у відповідності до п.6.3. Інструкції про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230, позивач повинен бути ознайомлений з наказом про призначення службового розслідування, мав право отримати інформацію про підстави проведення такого розслідування, приймати участь у службовому розслідуванні, у тому числі, давати усні і письмові пояснення, робити заяви, надавати документи, що стосується підстав розслідування, знайомитися з висновками службового розслідування і матеріалами, зібраними в результаті його проведення, оскаржувати в установленому порядку прийняте за результатами службового розслідування рішення, але вважає, що при обставинах, що склалися (проведення АТО), в том числі і з вини позивача (неповідомлення тривалий час місця свого знаходження) у відповідачів не було фактичної змоги виконати зазначені вимоги Інструкції, але ОСОБА_1 в силу отриманої освіти, досвіду та тривалої служби в органах внутрішніх справ розумів негативні наслідки своїх дій, які повязані з відмовою від проходження служби та мав реальну можливість з червня 2014 року по лютий 2015 року, як інші добросовісні працівники міліції, що попали в такі ж самі скрутні обставини, у разі наявності бажання прибути до місця проходження служби з метою її продовження, але навмисно це не зробив.
Так, з матеріалів справи слідує, що листом від 29.09.2017 року № 23-8401 Донецький прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України повідомило суд про те, що за результатами розгляду ухвали суду від 14.09.2017 року, та у відповідності до п. 10 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» в Адміністрації Державної прикордонної служби створено базу даних, положення про яку затверджено наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 року № 472, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.07.2007 року за № 765/14032. Власником зазначеної бази даних та інформації, що в ній обробляється є Адміністрація Державної прикордонної служби України. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», запит суду було направлено до Адміністрації Державної прикордонної служби України, за адресою: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601.
Листом від 20.10.2017 року вих. № 0.64-34386/0/15-17 Головний центр обробки спеціальної інформації ДПС України, у межах повноважень наданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України, та відповідно до пункту 23 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 року № 472, зареєстрованим у Міністерстві юстиції 05.07.2007 року № 765/14032, надано витяг з наявною у цій базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_1 в період з 01.06.2014 року по 23 січня 2017 року.
Так згідно вказаного витягу, вбачається, що ОСОБА_1 перетинав державний кордон України, зокрема, 20.06.2014-26.06.2014 (Анталія, виїзд/в`їзд, пункт пропуску Бориспіль), 30.07.2014-13.08.2014 (Анталія, виїзд/в`їзд, пункт пропуску Бориспіль), 04.01.2015-25.01.2015 (Амман, виїзд/в`їзд, пункт пропуску Бориспіль), 16.04.2015- 19.04.2015 (Вільнюс, виїзд/в`їзд Бориспіль), 30.07.2015-14.08.2015 (Мілан, виїзд/в`їзд, пункт пропуску Бориспіль), 17.12.2015- 21.12.2015 (Прага, виїзд/в`їзд, пункт пропуску Бориспіль), 07.05.2016-19.05.2016 (Дубай - виїзд/в`їзд, пункт пропуску Жуляни), 03.08.2016- 15.08.2016 (Анталія, виїзд/в`їзд, пункт пропуску Бориспіль), 20.10.2016-24.10.2016 (Амстердам, виїзд/в`їзд, пункт пропуску Бориспіль), 29.12.2016-05.01.2017 (Париж, виїзд/в`їзд, пункт пропуску Бориспіль) (Т.2, а.с.190).
З огляду на викладене вище, посилання позивача в позовній заяві на ту обставину, що у нього не було зв`язку з керівництвом та об`єктивної можливості виїхати на територію, яка залишилась підконтрольною владі України, оскільки на лінії розмежування відбувались активні бойові дії, а на блокпостах «ДНР» - терористами постійно вживались заходи щодо виявлення працівників міліції України та їх затримання, суд вважає такими що не відповідають дійсним обставинам справи.
При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна копія відпускного свідоцтва від 14.07.2014 року №31, в якому зазначено, що ОСОБА_1 дозволена чергова відпустка за 2014 рік з 22.07.2014 року по 07.09.2014 рік з зазначенням перебування м. Київ (Т2, а.с. 36).
Крім того, як встановлено судом, Листком звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність №Дл 9528, виданий 10.07.2014 року ОСОБА_1 звільнений від службових обов`язків з 10.07.2014 року по 19.07.2014 року, стати до роботи 20.07.2014 року. У встановленому законом порядку зазначений Листок звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність позивачем не було пред`явлено безпосередньому начальнику або у відповідний відділ кадрового забезпечення ОВС.
Згідно з п.п.2.1., 2.3., 2.6., 2.7. Порядку звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, затвердженого МВС України від 27.01.2004 №851/Пв, видача документів про звільнення від службових обов`язків особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ і військовослужбовцям внутрішніх військ, крім військовослужбовців дійсної строкової служби внутрішніх військ) у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності проводиться лікувально-профілактичними закладами МВС України, а також державними та комунальними закладами охорони здоров`я України.
Тимчасова непрацездатність працівників внаслідок захворювання, поранення, контузії, травми або каліцтва незалежно від обставин, за яких вони отримані, підтверджується в лікувально-профілактичних закладах МВС України листком звільнення від службових обов`язків через тимчасову непрацездатність або довідкою лікаря (фельдшера) військової частини. Про необхідність лікування у закладах охорони здоров`я інших центральних та місцевих органів виконавчої влади (крім випадків коли необхідна екстрена госпіталізація) працівник повідомляє безпосереднього начальника (командира) рапортом, який візується дільничним терапевтом амбулаторно-поліклінічного закладу органів внутрішніх справ при наявності його в даному населеному пункті.
Документи, що засвідчують непрацездатність, видані державними та комунальними закладами охорони здоров`я, підлягають реєстрації в амбулаторно-поліклінічних закладах МВС України при наявності їх в даному населеному пункті або в медичному пункті військової частини протягом однієї доби після закінчення лікування. Після відновлення працездатності в листку звільнення від служби зазначається дата виходу на службу. В зазначений строк працівник зобов`язаний пред`явити безпосередньому начальнику листок звільнення від служби.
Разом з цим, враховуючи те, що 08.07.2014 року та 14.07.2014 року Головне управління МВС в Донецькій області на офіційному відомчому сайті офіційно опублікувало повідомлення про зміну місця дислокації апарату ГУМВС, а також нові адреси та телефони, ОСОБА_1 зобов`язаний був з`явитися до нових можливих місць дислокації для продовження служби та пред`явити безпосередньому начальнику листок звільнення від служби, який підтверджував би законність підстав відсутності на робочому місці у період з 10.07.2014р. по 19.07.2014р., тим більш, що з 22.07.2014 року позивач повинен вже був перебувати у відпустці з зазначенням місця дислокації у відпускному листі м. Київ.
Крім того, враховуючи встановлені обставини у справі, суд відмічає, що, займаючи посаду начальника сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Ясинуватського МВ, Позивач мав доступ до секретних документів, що фактично унеможливлювало його виїзд за кордон без відповідного дозволу керівництва.
Між тим, як зазначає позивач в своїй позовній заяві, 18 серпня 2014 року ОСОБА_1 виповнилося 45 років та відповідно до вимог п.п.2,7 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, він досяг граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ та згідно вимог п.8 цього Положення підлягав звільненню в запас, оскільки у встановленому законодавством порядку строк його служби в ОВС не продовжувався. Рапорт з питання продовження строку служби позивач не подавав.
З приводу цього, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно довідки Управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Донецькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.05.1990 року до 24.02.2015 року дійсно проходив службу в ОВС на посадах атестованого складу, вислуга років на момент звільнення з ОВС у календарному обчисленні складає 26 років 08 місяців 23 дні. Підстава для звільнення: АІПС «Кадри» ГУМВС України в Донецькій області (Т.2, а.с. 140).
Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 18 Закону № 565-XII).
За правилами пункту 8 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку перебування на службі, підлягають звільненню в запас із постановкою на військовий облік або у відставку.
Згідно п. 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції на час спірних правовідносин) Звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:
а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).
Пунктом 64 цього Положення передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) - за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років;
Крім того, пунктом 65 Положення, передбачено, що особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку), зокрема, за віком - при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання.
При цьому, служба в ОВС (прийом, проходження, звільнення) відбувається виключно на підставі рапортів, що передбачено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114.
В Інструкції з оформлення документів у системі МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.07.2012 року № 650 зазначено, що рапорт - це письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання.
Згідно п. 68 Положення про проходження служби особи, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Військові звання встановлено статтею 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та абз. 3 п. 10 постанови КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членів їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 передбачено, що особам РНС, які звільняються зі служби за віком, виплачується одноразова грошова допомога.
Так, у зв`язку з досягненням граничного віку, ОСОБА_1 вважав, що його було звільнено на підставі досягнення ним 45 років.
При цьому, суд відмічає, що на момент досягення ОСОБА_1 45 річного віку, останній перебував у відпустці.
Крім того, у разі звільнення позивача у зв`язку з досягненням останнім 45 річного віку, ОСОБА_1 повинно було бути нараховано відповідне грошове забезпечення.
Також, судом встановлено, що Листом від 10.10.2017 року № 11650/07-1 Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області повідомило суд про, те що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованої особи ОСОБА_1 , на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості передбачені статтею 20 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI відсутні (Т.2, а.с. 174).
Листом від 04.10.2017 року № 25093/10/05-99-08-02-14 Головне управління ДФС в Донецькій області повідомило суд про те, що згідно даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1 , за період з 01.04.2014 року по 30.06.2017 року отримував доходи з наступних джерел. Так, зокрема 2 квартал 2014 року: Ясинуватський МРВ ГУМВС 8740,06 грн. та 2 квартал 2017 року ГУ ПФУ в м. Києві: соціальні виплати 16536,00 грн. та сума пенсій або щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 2 847,72 грн. ( в тому числі нарахована сума податку 427,16 грн.). (Т.2, а.с 175).
Тобто, позивачем не було отримано грошового забезпечення передбаченого Постановою Кабінету Міністрів «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб».
При цьому, судом встановлено, що 25.07.2016 року ОСОБА_3 звернувся до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Донецькій області з відповідною заявою, в якій просив надати йому довідку про додаткові види грошового забезпечення, які він отримував протягом останніх 24-х місяців перед звільнення з ОВС для оформлення пенсії.
Листом Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Донецькій області від 23.08.2016 року № С-319/26/01-2016 повідомило ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей та захопленням адміністративної будівлі Ясинуватського МВ ГУМВС України в Донецькій області, УФЗБО ГУМВС України в Донецькій області не має доступу до архівних даних, а тому надати довідку про додаткові види грошового забезпечення , які отримував позивач в період з 15.04.2014 року по 31.01.2015 року не уявляється можливим. При цьому, на адресу позивача було надіслано довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, складену на підставі збереження архівних даних автоматизованого програмного забезпечення «Парус» Донецького МУ за період з 01.02.2013 року по 14.04.2014 року та довідок про середні щомісячні додаткові види грошового забезпечення за посадою, за якою ОСОБА_1 обіймав в період з 15.04.2014 року по 31.01.2015 року (Т. 2, а.с. 145-146).
Згідно листа Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 01.03.2017 року № С-34,35/02/12-2017 позивача було повідомлено про те, що звернення до ГУ НП в Донецькій області щодо незгоди зі звільнення ОСОБА_1 з ОВС України та скасування пункту наказу ГУМВС в Донецькій області в частині звільнення останнього з ОВС за порушення дисципліни, було розглянуто та організовано проведення службового розслідування від 16.02.2015 року за фактом порушення позивачем службової дисципліни, що виразилося у відсутності на службі та неприбуття до нових місць дислокації для проходження служби. Підстав для скасування спірних наказів не вбачається. Крім того, у вказаному листі зазначено, що оскільки позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді начальнику сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Ясинуватського міського відділу (з обслуговування міста Ясинувата та Ясинуватського району) ГУМВС в Донецькій області, враховуючи те, що Національна поліція України за своїм статусом є новоствореним органом державної влади та не є правонаступником органів внутрішніх справ, що діяли на підставі положень Закону України «Про міліцію», тому вимоги викладені в скарзі стосуються виключно повноважень ГУМВС України в Донецькій області та вирішення порушених питань знаходяться поза межами компетенції ГУНП в Донецькій області.
З огляду на викладене вище, суд вважає твердження позивача в позовній заяві про те, що останній підлягав безальтернативному звільненню у зв`язку з досягненням 45 річного віку, про що вважав було внесено відповідний запис у дублікат трудової книжки, необґрунтованими та безпідставними.
Також, з цього приводу суд зазначає, що звільнення зі служби працівників органів внутрішніх справ може здійснюватися лише на підставах, передбачених законом, під якими розуміють такі життєві обставини, що законодавчо визначаються як юридичні факти для припинення служби. Сама по собі наявність зазначеної в законі підстави не припиняє службових (трудових) відносин, необхідним є певний юридичний акт дія відповідної особи (наказ керівника, рапорт працівника), що відображає волю (ініціативу) сторін щодо припинення служби
Разом з цим, суд зазначає, що аналіз процедури звільнення з органів внутрішніх справ дозволяє зробити висновок, що дана процедура складається з 3 стадій: ухвалення рішення про звільнення, оформлення і узгодження документі на звільнення та оформлення факту припинення відносин з органом внутрішніх справ.
Важливою ознакою, що характеризує поняття звільнення є волевиявленням співробітника, спрямоване на припинення служби.
Також, у судовому засіданні представник позивача зазначав про те, що жодних вказівок щодо передислокації ОСОБА_1 не отримував, більш того, такі вказівки не доводилися до будь-кого з особового складу відділення міліції. Відповідно, не було здійснено організованого вивезення працівників, та не повідомлено про нове місце дислокації Головного управління МВС України в Донецькій області.
За твердженням позивача, викладене унеможливило виконання ним своїх обов`язків щодо виходу на службу в умовах захоплення незаконними збройними формуваннями відповідної території та наявності небезпеки виїзду з неї.
Між тим, суд критично відноситься до наведених тверджень позивача виходячи з такого.
Представником ОСОБА_1 не заперечується, що останній не здійснював спроб отримати будь-яку інформацію (в тому числі з загальнодоступних джерел) щодо вжитих ГУ МВС у Донецькій області заходів з передислокації особового складу. Крім того, протягом тривалого часу (майже 2 роки) позивач не повідомляв про своє місцезнаходження та не спробував отримати вказівки щодо своїх подальших дій.
Враховуючи, що інформація про нове місцезнаходження ГУ МВС у Донецькій області, а також вказівки для працівників міліції, які залишилися на непідконтрольній території, широко висвітлювалася як у друкованих, так і Інтернет - виданнях (в тому числі, на офіційному сайті МВС України), суд вважає, що з боку позивача мало місце свідоме нехтування своїм обов`язками як міліціонера.
При цьому суд критично ставиться до посилання позивача про те, що відповідачем було проігноровано вимоги наказу МВС України від 05.01.2005 року № 3дск «Про затвердження Інструкції з організації розшуку обвинувачених, підсудних осіб, які ухиляються від відбування кримінального покарання, безвісно зниклих осіб та встановлення особи невпізнаних трупів» та не прийнято ніяких заходів щодо зясування щодо життєвих обставин, можливості вчинення стосовно нього злочину, безпідставно звільнив ОСОБА_1 з займаної посади.
Як встановлено судом, згідно довідки від 30.11.2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , був зареєстрований за фактичним місцем проживання/перебування АДРЕСА_2 .
Згідно довідки від 28.03.2017 року № року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 (Т.2, а.с. 98).
При цьому, суд відмічає, що з моменту передислокації до звільнення позивача пройшло близько півроку. Це означає, що Відповідачем при вирішенні питання про звільнення враховані складність оперативної обстановки в зоні проведення АТО та можливі труднощі прибуття на нове місце служби.
Крім того, відповідно до п. 10 Інструкції Про забезпечення контролю за обліком, збереженням, видачею й прийманням зброї, боєприпасів і спеціальних засобів у чергових частинах органів внутрішніх справ України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.03.2008 року №141 у разі переміщення по службі в інший підрозділ, звільненні зі служби або коли минула потреба в постійному носінні озброєння й спецзасобів працівники зобов`язані здати табельну вогнепальну зброю й боєприпаси до чергової частини, а спеціальні засоби відповідальному за озброєння, про що робляться відповідні відмітки в першій частині книги форми № 5, другій частині книги форми № 3 або картці форми № 9.
При направленні працівника на стаціонарне лікування, навчання, виїзді його за межі України, перебуванні у відпустці, а також при тимчасовій відсутності потреби у вогнепальній зброї, боєприпасах і спеціальних засобах, що були видані для постійного зберігання й носіння, зброя й патрони до неї підлягають обов`язковій здачі на цей час на зберігання до чергової частини, а спеціальні засоби відповідальному за озброєння.
Пунктом 11 Інструкції передбачено вилучення табельної вогнепальної зброї, боєприпасів і спеціальних засобів, а саме: вилучення табельної вогнепальної зброї, боєприпасів і спеціальних засобів проводиться за вказівкою особи, яка дозволила їх видачу, прямим начальником (командиром) у випадках: неправомірного їх застосування; недотримання правил безпеки при поводженні з озброєнням і спецзасобами та порушення вимог нормативних актів щодо їх носіння й зберігання; проведення службового розслідування за фактом правопорушення; усунення з посади; звільнення з органів внутрішніх справ; знаходження на тривалому стаціонарному лікуванні (у випадку, коли працівник не мав змоги здати їх самостійно); смерті.
Оскільки служба в правоохоронному органі за своєю суттю пов`язана з наявністю підвищеного ризику для життя та здоров`я, враховуючи неординарність і неунормованість ситуації, що склалася в зоні проведення АТО, та співставляючи її із завданнями міліції щодо охорони громадського порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість звільнення Позивача, який протягом більш як двох років не вжив жодних дій, направлених на подальше проходження служби в органах МВС України.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що при виданні спірного наказу від 24 лютого 2015 року № 58 о/с щодо звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 63 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни), Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області враховано усі обставини, котрі мали значення при вирішенні питання щодо звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.
Крім того, суд зазначає, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року було витребувано від Приватного акціонерного товариства МТС Україна (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15, факс ) письмову інформацію про те: чи зареєстрований або раніше був зареєстрований номер НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 ; чи знаходився у користуванні (чи надавались послуги по номеру) НОМЕР_4 у період з 01 червня 2014 року по 23 січня 2017 року; якщо даний номер використовувався (по ньому надавалися послуги) у період з 01 червня 2014 року по 23 січня 2017 року повідомити регіон (область або місто), в якому він використовувався, а також чи використовувався він на території Донецької області, а сааме у м. Ясинуватая; про телефонні дзвінки з номеру НОМЕР_4 та їх тривалість з 01 лютого 2015 року по 01 березня 2015 року; якщо на абонентський номер користувача здійснюються дзвінки, але у нього вимкнений телефон, або він не здіймає слухавку то, чи відображається ця інформація у оператора мобільного зв`язку.
Між тим, листом від 09.10.2017 року на зазначений запит надано відповідь, що дана інформація відноситься до охоронюваної законом таємниці, тому для отримання тимчасового доступу до зазначених в ухвалі речей і документів або здійснення їх вилучення, необхідно прибути до Головного управління ПрАТ ВФ Україна, розташованого за адресою: м.Київ, вул. Лейпцизька, 15.
В контексті викладеного вище, оскільки відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного наказу про звільнення начальника сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Ясинуватського міського відділу (з обслуговування міста Ясинувата та Ясинуватського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_1 , суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині скасування спірних наказів № 352 від 16.02.2015 року та № 58о/с від 24.02.2015 року.
Враховуючи те, що судом не встановлено законодавчо передбачених підстав для визнання незаконним звільнення позивача, вимоги щодо зобов`язаня нарахування та виплати ОСОБА_1 (М-011711) (ІПН НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та надання ОСОБА_1 статуса ветерана органів внутрішніх справ, видачи відповідного посвідчення та нагрудного знаку Ветеран органів внутрішніх справ, також задоволенню не підлягають.
Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем дотримано вимоги законодавства під час надання відмови позивачу у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби у звязку із виходом на пенсію, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись статтями 104-107, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання надати статус ветерана органів внутрішніх справ, видати відповідне посвідчення та нагрудний знак Ветеран органів внутрішніх справ - відмовити.
Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні в режимі відеоконференції 06 листопада 2017 року в присутності представників позивача та відповідача.
Постанова у повному обсязі складена 09 листопада 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Кочанова П.В.