Справа № 815/4623/17
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 815/4623/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Одеський нафтопереробний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-199 від 24.03.2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулось Публічне акціонерне товариства «Одеський нафтопереробний завод» (далі - Позивач, або- ПАТ «Одеський НПЗ») з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області (далі - Відповідач, або - ГУ ДФС України в Одеській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-199 від 24.03.2017 року щодо сплати ПАТ «Одеський НПЗ» заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені, у розмірі 18 066 650,31 грн. на користь ДПI у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.01.2016 року в справі №916/4747/15 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Одеський НПЗ» та, зокрема, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, серед яких були вимоги ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на загальну суму 17858487,47 грн. З надісланої на адресу ПАТ «Одеський НПЗ» оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-199 від 24.03.2017 року неможливо встановити період нарахованого контролюючим органом єдиного внеску, а тому неможливо встановити, чи такі вимоги вже були (принаймні частково) заявлені в справі про банкрутство та, відповідно, також неможливо ідентифікувати чергу задоволення вимог. Позивач зазначає, що якщо існує частина вимог контролюючого органу, що не була включена до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство ПАТ «Одеський НПЗ» такі вимоги є поточними, а отже згідно ч.8 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, мають вирішуватися шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Таким чином, на думку Позивача, для задоволення вимог контролюючого органу щодо стягнення заборгованості по сплаті єдиного внеску, податковому органу необхідно спочатку звернутися до Господарського суду Одеської області з позовом до ПАТ «Одеський НПЗ» про стягнення заборгованості по сплаті єдиного внеску. Крім того, Позивач зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) може бути складена тільки територіальним контролюючим органом, а не головним управлінням ДФС в області. Таким чином, Позивач вважає, що оскаржувана вимога складена неналежним суб'єктом, оскільки Головне управління ДФС в Одеській області не є територіальним контролюючим органом, на які саме законодавством покладено повноваження зі складення та стягнення сум недоїмок. Позивач також звертає увагу суду на те, що у порядковому номері надісланої на адресу ПАТ «Одеський НПЗ» вимоги відсутня третя частина порядкового номеру- літера «У» - узгоджена, що є порушенням вимог пункту 4 розділу VІ «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В судовому засіданні 24.10.2017 року представник Позивача підтримав адміністративний позов в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, зазначених в адміністративному позові та письмових поясненнях від 06.10.2017 року (а.с. 151-153). При цьому представник Позивача підтримав своє клопотання від 06.10.2017 року про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с. 127). В обґрунтування письмових пояснень Позивач зазначив, що як вбачається з ухвали Господарського суду Одеської області від 18.08.2016 року в справі №916/4747/15, грошові вимоги ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на загальну суму 17858487,47 грн. підтверджувалися зокрема обліковою карткою по єдиному внеску нарахованого робітникам на суми: заробітної плати, винагород за договорами ЦПХ, допомозі по тимчасовій непрацездатності за період з 31.12.2013 року по 31.01.2016 року. З облікових карток по єдиному внеску нарахованого робітникам на суми: заробітної плати, винагород за договорами ЦПХ, допомозі по тимчасовій непрацездатності за період з 31.12.2014 року по 31.03.2017 року, вбачається, що станом на 31.01.2016 року в Позивача існувала заборгованість по сплаті єдиного внеску в розмірі 14279528,42 грн., яка була включена до реєстру вимог кредиторів ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.08.2016 року в справі №916/4747/15. Таким чином Позивач вважає, що Відповідач намагається стягнути з Позивача двічі одну й ту саму заборгованість у розмірі 14279528, 42 грн. через вимоги у справі про банкрутство та через складення вимоги про сплату недоїмки, яка підлягає виконанню як самостійний виконавчий документ. Що стосується суми заборгованості, не покритої сумою, включеною до реєстру вимог кредиторів (3787121,89 грн.), такі вимоги за твердженням Позивача повинні бути включені до шостої черги задоволення вимог за відповідною заявою. Також Позивачем було зазначено, що з Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та з Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вбачається, що повноваження по складенню та надсиланню вимог про сплату недоїмок належить органу доходів і зборів, на обліку в якого знаходиться відповідний платник податку.

В судовому засіданні 19.10.2017 року представник Відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 103-105). При цьому представник Відповідача не заперечував проти задоволення заявленого представником Позивача клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. В обґрунтування письмових заперечень на позов Відповідачем зазначено, що Головним управлінням ДФС в Одеській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-199 від 24.03.2017 року у розмірі 18066650,31 грн. з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів було введено ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.01.2016 року в справі №916/4747/15. Але відповідно до ч.5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. Враховуючи, що строк виконання зобов'язання із сплати єдиного внеску у Позивача настав після введення мораторію, відповідно дія мораторію на виконання цих зобов'язань із сплати єдиного внеску не поширюється. Що стосується повноважень Головного управління ДФС щодо прийняття оскаржуваної вимоги, Відповідачем було зазначено, що пред'явлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) а відноситься до його повноважень.

Частиною 4 статті 122 КАС України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на викладене, враховуючи клопотання представника Позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження, відсутність заперечень з таким порядком розгляду справи з боку представника Відповідача, на підставі приписів ч. 4 ст. 122 КАС України, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, письмові заперечення Відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.01.2016 року по справі №916/4747/15 порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Одеський НПЗ та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с. 20-25).

Згідно корінця вимоги №Ю-199 від 01.02.2016 року заборгованість ПАТ «Одеський НПЗ» зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2016 року становила 14279528,42 грн. (а.с. 117).

Згідно корінця вимоги №Ю-199 від 05.05.2016 року заборгованість ПАТ «Одеський НПЗ» зі сплати єдиного внеску станом на 30.04.2016 року становила 15474113,23 грн. (а.с. 116).

Згідно корінця вимоги №Ю-199 від 08.06.2016 року заборгованість ПАТ «Одеський НПЗ» зі сплати єдиного внеску станом на 31.05.2016 року становила 16714076,61 грн. (а.с. 115).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.08.2016 року в справі №916/4747/15 (а.с. 26-63) було зокрема визнано вимоги ДПІ в Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на суму 17858437,47 грн. обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають включенню до реєстру вимог ПАТ «Одеський НПЗ», у тому числі:

- черговість задоволення вимог у сумі 2756 грн. - перша черга, згідно з п.1 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;

- черговість задоволення вимог у сумі 17837523,47 грн. - третя черга, згідно з п.3 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ;

- черговість задоволення вимог у сумі 18208 грн. - шоста черга, згідно з п.6 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

24.03.2017 року ГУ ДФС в Одеській області було винесено вимогу № Ю-199 про сплату боргу (недоїмки), відповідно до якої станом на 28.02.2017 року заборгованість ПАТ «Одеський НПЗ» зі сплати єдиного внеску становила 18066650,31 грн. (а.с. 9). Зазначені обставини також підтверджуються даними облікової картки по єдиному внеску нарахованого робітникам на суми заробітної плати, винагород за договорами ЦПХ, допомозі по тимчасовій непрацездатності за період з 31.12.2014 року по 31.03.2017 року (а.с. 106-113).

Вищевказану вимогу ПАТ «Одеський НПЗ» було отримано 04.04.2017 року (а.с 10-11).

11.04.2017 року, не погоджуючись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ю-199, Позивач оскаржив її до Державної фіскальної служби України, а також до ГУ ДФС в Одеській області та до ДПІ в Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (а.с. 12-15).

04.05.2017 року ПАТ «Одеський НПЗ» було отримано відповідь ДПІ в Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на скаргу за №262/10/15-54-17-00 від 26.04.2017 року, в якій було зазначено, що скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску, у зв'язку з чим скарга не підлягає розгляду ДПІ в Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (а.с. 16).

Рішенням про результати розгляду скарг ДФС України №3256/6/99-99-11-02-02-25 від 28.04.2017 року вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС в Одеській області №Ю-199 від 24.03.2017 року було залишено без змін, а скаргу ПАТ «Одеський НПЗ» - без задоволення. (а.с. 17-19)

Вважаючи вимогу №Ю-199 від 24.03.2017 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню, Позивач звернувся до суду з позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 8, ч.12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі- Інструкція) до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно п.3 Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо зокрема платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Як встановлено судом, станом на 28.02.2017 року заборгованість ПАТ «Одеський НПЗ» зі сплати єдиного внеску становила 18066650,31 грн., що підтверджується даними облікової картки по єдиному внеску нарахованого робітникам на суми заробітної плати, винагород за договорами ЦПХ, допомозі по тимчасовій непрацездатності.

У зв'язку з чим, у відповідності до вимог Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів Відповідачем була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю-199 від 24.03.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що з оскаржуваної вимоги неможливо встановити період нарахованого контролюючим органом єдиного внеску, а тому неможливо встановити, чи такі вимоги вже були (принаймні частково) заявлені в справі про банкрутство та, відповідно, також неможливо ідентифікувати чергу задоволення вимог. Позивач зазначає, що якщо існує частина вимог контролюючого органу, що не була включена до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство ПАТ «Одеський НПЗ» такі вимоги є поточними, а отже згідно ч.8 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, мають вирішуватися шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд зазначає про те, що згідно статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів зокрема забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Судом встановлено, що згідно облікових карток по єдиному внеску нарахованого робітникам на суми: заробітної плати, винагород за договорами ЦПХ, допомозі по тимчасовій непрацездатності станом на 31.01.2016 року у Позивача існувала заборгованість по сплаті єдиного внеску в розмірі 14 279 528,42 грн., яка була включена до реєстру вимог кредиторів ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.08.2016 року в справі №916/4747/15. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що у суму заборгованості за податковою вимогою №Ю-199 від 24.03.2017 року частково включені вимоги, на які поширюється мораторій, а також поточні вимоги.

Проте, як вже зазначалось судом, вимога про сплату боргу №Ю-199 від 24.03.2017 року була сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів і, у відповідності до облікових карток по єдиному внеску нарахованого робітникам на суми заробітної плати, винагород за договорами ЦПХ, допомозі по тимчасовій непрацездатності, заборгованість ПАТ «Одеський НПЗ» зі сплати єдиного внеску станом на 28.02.2017 року становила 18066650,31 грн.

Суд вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до норм абзацу 4 частини 5 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника. Згідно положень ч.8 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, мають вирішуватися шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Верховний суд України в постанові від 21.03.2017 року, дійшов висновку, що з моменту порушення провадження щодо банкрутства Позивача він перебуває в особливому правовому режимі, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», і розгляд спорів про стягнення з нього грошових зобов'язань зі сплати сум страхових внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування, в тому числі штрафних санкцій та пені у зв'язку з несвоєчасною їх сплатою (несвоєчасним перерахуванням), має здійснюватися господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Таким чином посилання представника Позивача на той факт, що Відповідач намагається стягнути з Позивача двічі одну й ту саму заборгованість через вимоги у справі про банкрутство та через складення вимоги про сплату недоїмки є передчасними, оскільки зазначене питання буде предметом розгляду у господарському суді, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, під час розгляду спору про стягнення з Позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Щодо посилання представника Позивача на той факт, що оскаржувана вимога складена неналежним суб'єктом, оскільки Головне управління ДФС в Одеській області не є територіальним контролюючим органом, на які саме законодавством покладено повноваження зі складення та стягнення сум недоїмок, суд не може погодитися з такими твердженнями Позивача з огляду на наступне:

Пунктом 8 розділу І Закону №1797-VIII від 21.12.2016 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» було доповнено Податковий Кодекс України статтею 19-3 та викладено в новій редакції пп. 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1, якими визначено перелік функцій державних податкових інспекцій, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівня з 01.01.2017 року.

Згідно пп. 19-1.1.1. пункту 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи здійснюють зокрема, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків. Підпунктом 19-1.1.34 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ст.19-3 Податкового кодексу України, державні податкові інспекції: здійснюють сервісне обслуговування платників податків; здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням; формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом.

Таким чином, пред'явлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) відноситься до повноважень Відповідача, встановлених Податковим кодексом України

На підставі викладеного, судом не встановлено законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-199 від 24.03.2017 року щодо сплати ПАТ «Одеський НПЗ» заборгованості зі сплати єдиного внеску, у розмірі 18 066 650,31 грн. на користь ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи. (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Відповідачем надано достатні аргументи та доводи, які свідчать, що останній діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.09.2017 року Публічному акціонерному товариству "Одеський нафтопереробний завод" відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-199 від 24.03.2017 року до ухвалення рішення по справі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі "Щокін проти України") вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою. Таким чином, адміністративними позовами майнового характеру є вимоги щодо протиправності рішень про визначення грошових зобов'язань платників податків, про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, про стягнення адміністративно-господарських та інших штрафних санкцій тощо, а тому, заявлені до суду вимоги щодо визнання нечинними та скасування рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень, безпосереднім наслідком яких є зміна складу майна позивача, є майновими.

Підпунктом 1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про стягнення з Позивача судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру у розмірі 270999,75 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 122, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Одеський нафтопереробний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-199 від 24.03.2017 року щодо сплати ПАТ «Одеський НПЗ» заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені, у розмірі 18066650,31 грн. на користь ДПУ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Одеський нафтопереробний завод» (65041, м. Одеса, вул. Шкодова гора 1/1, ) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 270999,75 грн.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.