Справа № 818/665/17
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2017-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 р.Справа № 818/665/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ОСОБА_1 у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2017р. по справі № 818/665/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління ОСОБА_1 у Сумській області третя особа Путивльська районна державна адміністрація Сумської області

про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (надалі по тексту позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ОСОБА_1 у Сумській області (надалі по тексту відповідач), третя особа - Путивльська районна державна адміністрація Сумської області, в якому просив суд:

- зобовязати Головне управління ОСОБА_1 у Сумській області повторно розглянути звернення ОСОБА_2 від 31.01.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовано площею 5,55 гектарів ( для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення (рілля) державної форми власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Бунякинської сільської ради Путивльського району Сумської області та прийняття рішення у відповідності до вимог статей 188, 122 Земельного кодексу України.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління ОСОБА_1 у Сумській області про зобов'язання вчинити дії задоволено.

Зобов'язано Головне управління ОСОБА_1 у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 31 січня 2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовано площею 5,55 гектарів (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення (рілля) державної форми власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Бунякинської сільської ради Путивльського району Сумської області та прийняти рішення у відповідності до вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ОСОБА_1 у Сумській області суму судового збору в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: ч. 2 ст. 19 Конституції України, Указу Президента України від 08.08.1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Порядку організацій робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року, просив скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2017 року, прийняти нову постанову якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0279372, позивач є власником права на земельну частку (пай) на землю, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ Соцтруд, розміром 5,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом (а.с.10).

31.01.2017 ОСОБА_2 звернулась до ГУ ОСОБА_1 в Сумській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 5, 55 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель резервного фонду державної власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Бунякинської сільської ради Путивльського району (а.с.19-20) та надав необхідні документи, а саме: графічний матеріал (викопіювання), на якому зазначене бажане місце розташування земельної ділянки із земель резервного фонду Бунякинської сільської ради, копію паспорту, копію сертифікату на право на земельну частку (пай), постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 року по справі №818/885/16 та лист Путивльської РДА від 24.11.2016.

Предметом розгляду судом справи № 818/885/17 за позовом ОСОБА_2 до Путивльської РДА була бездіяльність Путивльської РДА Сумської області щодо не розгляду по суті клопотання ОСОБА_2 від 22.01.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Бунякинської сільської ради - на підставі абз. 2 ст. 8 Закону України Про звернення громадян.(а.с.16-18). Судом такі дії Путивльської РДА були визнані протиправними та зобовязано повторно розглянути згадане звернення.

Так, на виконання постанови Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2016, Путивльська РДА розглянула повторно звернення позивача і листом від 24.11.2016 № 01-21/3133 повідомила, що враховуючи те, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати (виділити) відноситься до земель державної власності сільськогосподарського призначення, то в силу ст. 19 Конституції України, - у Путивльської РДА відсутні правові підстави щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Путивльська РДА звернулась до ГУ ОСОБА_1 в Сумській області з даного питання. У відповідь, ГУ ОСОБА_1 в Сумській області повідомленням від 08.12.2016 за № 14-18-0.81-14546/2-16 розяснило, що дане питання не відноситься до його компетенції, а для вирішення питання щодо виділення земельного паю в натурі вони рекомендують власнику земельної частки (паю) звернутися до Путивльської РДА.

31.01.2017 року позивач самостійно звернувся до Головного управління ОСОБА_1 в Сумській області із письмовою заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 5, 55 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель резервного фонду державної власності, яка розташована за межами населеного пункту на території Бунякинської сільської ради Путивльського району та надала всі необхідні документи, а саме: графічний матеріал (викопіювання), на якому зазначене бажане місце розташування земельної графічної ділянки із земель резервного фонду Бунякинської сільської ради, копію паспорту, копію сертифікатів на право на земельну частку (пай), лист Путивльської РДА від 24.11.2016 року (а.с.23-25).

Листом від 03.02.2017 року № Р- 1264/0/05-17/578/6-17 Головне Управління ОСОБА_1 у Сумській області дало розяснення ОСОБА_2, що дане питання не відноситься до його компетенції та рекомендувало звернутися до Путивльська РДА з заявою про виділення земельного паю в натурі, оскільки саме Путивльська РДА, у відповідності до Закону України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», приймає рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток за межами населеного пункту (а.с.26).

Позивач не погодився із відмовою Головного управління ОСОБА_1 у Сумській області у розгляді його заяви, у зв'язку з чим оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що лист ГУ ОСОБА_1 у Сумській області від 03.02.2017 року за № Р- 1264/0/05-17/578/6-17 не містить рішення з приводу вирішення питання, яке було підставою для звернення, однак повноваження з вирішень питань про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , відноситься до компетенції саме ГУ ОСОБА_1 у Сумській області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Земельного Кодексу України , при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Земельного Кодексу України рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Також, відповідно до ч.10 ст.25 Земельного Кодексу України, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Відповідно до ч. 11 ст.25 Земельного Кодексу України, резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

ОСОБА_1 від 03.02.2017 року (а.с.19) підтверджується, що у звязку з тим, що господарські угіддя КСП «Соцтруд», які підлягали паюванню, були стовідсотково розподілені між власниками земельних часток (паїв) земельних ділянок, головою Путивльської районної державної адміністрації видано розпорядження від 21.06.2001 № 199 «Про видачу земельних сертифікатів громадянам - членам сільськогосподарських підприємств, пропущених у списках при паюванні землі», яким вирішено надати громадянам-членам сільськогосподарських підприємств сертифікати на земельну частку (пай) за рахунок земель резервного фонду. На підставі цього розпорядження видано сертифікат на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4, спадкоємцем яких є ОСОБА_2.

ОСОБА_2 набула право на земельну частку (пай), що належала померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом та заповітом, що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 12 березня 2008 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23 грудня 2015 року, які посвідчені нотаріально (а.с.12-13).

Отже, позивач набула право на земельну частку (пай) за рахунок земель резервного фонду. (а.с.10)

У відповідності до п. 9 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадяни власники земельних часток (паїв) можуть виділяти земельні ділянки в натурі (на місцевості) єдиним масивом.

Згідно п. 16 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам власникам земельних часток паїв за їх бажанням виділяються в натурі ( на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Також згідно ч. 5 ст. 25 Земельного кодексу України, особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

З метою реалізації права, передбаченого вищенаведеними нормами на відведення у власність земельної ділянки, позивач 30.01.2017 року звернувся з заявою до Головного управління ОСОБА_1 у Сумській області, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрію, щодо відведення земельної ділянки у власність, що знаходиться за межами населеного пункту на території Бунякинської сільської ради, орієнтовано площею 5,55 гектарів для сільськогосподарського призначення, за рахунок земель державного резервного фонду.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок для всіх потреб, передбачені ст.122 Земельного Кодексу України, згідно ч. 4. якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, зазначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

До компетенції районних державних адміністрацій, в відповідності до приписів ч. 3 ст. 122 Земельного Кодексу України, належить повноваження з передачі земельних ділянок державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що до повноважень Головного управління ОСОБА_1 у Сумській області, належить розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення.

Вище наведена редакція статті 122 Земельного Кодексу України, була запроваджена Законом України від 06.09.2012 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» , який набув чинності 01.01.2013 року.

Згідно до ч.4, розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів.

Відповідно до ч.6, розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами. За межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

За приписами п.11 ст. 25 Земельного кодексу України, резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Таким чином, зі змісту вищенаведених законів випливає, що до повноважень відповідача належить питання розпорядження земельними ділянками, державної власності сільськогосподарського призначення що розташовані за межами населеного пункту в тому числі і земельним ділянкам резервного фонду сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності.

Враховуючи, що позивач просив надати йому земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення, що знаходиться за межами населеного пункту, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність відмови відповідача у розгляді заяви позивача в зв`язку з відсутністю відповідних повноважень.

Колегія судді вважає безпідставним посилання відповідача у листі від 03.02.2015 року на повноваження Путивльської РДА щодо виділення земельних ділянок, визначених Законом України « Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв) », виходячи з наступного.

У відповідності до ч.2 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районі державні адміністрації за межами населених пунктів.

Між тим за приписами ч.4 ст. 122 Земельного Кодексу,центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже в зазначених нормах законів по різному визначається повноваження органів виконавчої влади щодо розпоряджень землями державної власності сільськогосподарського призначення.

При цьому колегія суддів визначає, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади- Верховної ради України.

Конституція не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний суд України в п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 по справі за № 4-зп ( справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: « Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме затвердження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Отже, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з висновків Конституційного Суду України наведених у рішення від 03.10.1997 по справі за № 4- зп (справа про набуття чинності Конституцією України) до даних правовідносин підлягає застосуванню ст. 122 Земельного Кодексу України в редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який був прийнятий пізніше Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ОСОБА_1 у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2017р. по справі № 818/665/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст ухвали виготовлений 08.11.2017 р.