Справа № 826/20352/15
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м. Київ К/800/11385/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

за участю секретаря Лопушенко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_4, представника відповідача Хорольського С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Прокуратури Київської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Київської області, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Київської області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 03 серпня 2015 року № 12к в частині його звільнення з посади заступника прокурора м. Біла Церква Київської області за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури;

поновити його на посаді заступника прокурора м. Біла Церква Київської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідачем було порушено порядок проведення службового розслідування, неправомірно застосовано до нього крайній захід дисциплінарного впливу - звільнення з органів прокуратури, оскільки він має численні подяки, нагороди та не має жодного дисциплінарного стягнення, його вина у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Представник відповідача в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог позивача заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 10 лютого 2011 року ОСОБА_4 прийняв Присягу працівника прокуратури.

24 червня 2015 року Генеральною прокуратурою України під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001114 затримано заступника прокурора м. Біла Церква Київської області ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом одержання неправомірної вигоди у сумі 110 тис. грн за закриття кримінального провадження стосовно одного з підприємців Київської області.

У зв'язку з цим, розпорядженням виконуючого обов'язки прокурора Київської області від 25 червня 2015 року № 99 за вказаним фактом призначено службове розслідування та визначено строк до 07 липня 2015 року.

Заступником прокурора Київської області старшим радником юстиції Бендиком Я. було подано рапорт виконуючому обов'язки прокурора Київської області старшому раднику юстиції Грабцю І.Н. про продовження визначеного для проведення службового розслідування строку до 20 липня 2015 року для встановлення усіх обставин події.

Згідно резолюції на вказаному рапорті продовження строку службового розслідування до 20 липня 2015 року погоджено.

За результатами службового розслідування складено висновок від 20 липня 2015 року, відповідно до якого комісією встановлено, що факти порушення Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та вчинення проступку, що порочить працівника прокуратури, заступником прокурора м. Біла Церква радником юстиції ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження.

На підставі висновку службового розслідування (перевірки) прокуратурою Київської області прийнято наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 03 серпня 2015 року № 12к, яким заступника прокурора м. Біла Церква Київської області радника юстиції ОСОБА_4 звільнено із займаної посади за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури.

Правові, організаційні та соціально-економічні умови реалізації права громадян на проходження служби в органах прокуратури, визначались Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (чинним на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1789-ХІ).

За приписами статті 46 цього Закону особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, приймають «Присягу працівника прокуратури» такого змісту: «Я, (прізвище, ім'я, по батькові) вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Усвідомлюю, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки працівника прокуратури закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. При цьому, складаючи Присягу, працівник прокуратури покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Отже, як порушення Присяги слід розуміти скоєння працівником прокуратури проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів прокуратури та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Крім того, з метою визначення основних моральних норм і принципів, яких повинні додержуватися працівники прокуратури при виконанні своїх службових обов'язків та поза службою, наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123 затверджено Кодекс професійної етики та поведінки працівників прокуратури, який був чинним на час виникнення спірних відносин.

Згідно положень статті 18 цього Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб; працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс; поза службою поводити себе коректно і пристойно.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що робота на посадах в органах прокуратури передбачає підвищену відповідальність перед Державою та суспільством, а тому вимоги щодо поведінки працівників прокуратури є більш суворими і в першу чергу вимагають від таких осіб суворо додержуватись та поважати вимоги закону та правила суспільного життя.

Це означає, що у разі скоєння вчинку, який можна кваліфікувати як ганебний, така особа не має права продовжувати службу в органах прокуратури, оскільки робота на таких посадах передбачає високі моральні якості та бездоганну поведінку не тільки в робочий час, а й поза межами роботи.

Частиною третьою статті 48 Закону № 1789-ХІІ визначено, що за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року № 1796-XII, працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Пунктом 2 частини першої статті 46-2 Закону № 1789-ХІІ передбачено, що прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, у випадку порушення «Присяги працівника прокуратури» чи відмови від її прийняття.

З метою визначення процедури прийняття Присяги працівника прокуратури та організації її виконання, 21 січня 2011 року Генеральною прокуратурою прийнято наказ № 5 «Про затвердження Порядку прийняття Присяги працівника прокуратури та заходи щодо його виконання», пунктом 6.1 якого передбачено, що у разі порушення прокурорсько-слідчими працівниками Присяги принципово вирішувати питання про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності аж до звільнення з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, відповідно до пункту 2 частини другої статті 46-2 Закону України «Про прокуратуру».

Передумовою звільнення є ретельне службове розслідування, порядок проведення якого регулюється Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генеральної прокуратури України від 06 березня 2012 року за № 20.

Верховний Суд України в постанові від 03 лютого 2015 року (справа №21-602а14), вирішуючи спір щодо поновлення державного службовця на посаді та аналізуючи Присягу державного службовця, зазначив, що звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, оскаржуваний наказ прийнято відповідачем на підставі висновку службового розслідування (перевірки) від 20 липня 2015 року, проведеної за фактом отримання неправомірної вигоди заступником прокурора м. Біла Церква ОСОБА_4

Цим розслідуванням встановлено, що 24 червня 2015 року заступник прокурора м. Біла Церква Київської області ОСОБА_4 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом одержання неправомірної вигоди у сумі 110 тис. грн за закриття кримінального провадження стосовно одного з підприємців Київської області, тобто скоїв проступок, що порочить працівника прокуратури.

Враховуючи викладене, позивач скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органу прокуратури та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків, а відтак був правомірно звільнений за порушення «Присяги працівника прокуратури».

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді та правильно відмовили у задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача в доповненнях до касаційної скарги на те, що в ході розгляду кримінального провадження стосовно нього, яке слугувало підставою для прийняття оскаржуваного наказу, Генеральною прокуратурою України було змінено кваліфікацію вчиненого правопорушення на ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 190 КК України, що є злочином невеликої тяжкості, а також те, що 15 червня 2017 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області його було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України у зв'язку з передачею на поруки трудового колективу ПП «Валоїс», не може свідчити про відсутність факту скоєння ним проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що призвело або могло призвести до прийняття неправильного рішення, а тому підстав для скасування ухваленого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.