Справа № 754/8375/17
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/8375/17 Головуючий у 1-й інстанції: Грегуль О.В.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Оксененка О.М.,

Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Деснянського районного суду м.Києва від 20 вересня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому, просив визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати УПСЗН надати йому статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 20 вересня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.8 ст.183-2 КАС України, апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 1 категорії, інвалідом 2 групи, захворювання пов'язане з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС.

17.05.2017 та 29.05.2017 позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації із заявами про визнання його інвалідом війни з видачею посвідчення відповідного зразка у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте, відповідач листом №36-1512 від 31.05.2017 повідомив про відсутність правових підстав для цього у зв'язку з ненаданням жодного первинного документу, який би підтвердив участь позивача у складі формувань Цивільної оборони.

Відмова УПСЗН є предметом цього позову, оскільки позивач вважає її неправомірною.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та правомірність дій суб»єкта владних повноважень.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Пунктом 9 частини 2 статті 7 цього Закону встановлено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно із пунктом 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302) «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Абзацом 2 пункту 7 Положення №302 встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Як вбачається з трудової книжки позивача, він у 1986 році працював оператором водоочистки 5 групи в хімічному цеху на Чорнобильській АЕС.

Також, згідно довідки № 467 ПО «Комбінат» Чорнобильська АЕС, ОСОБА_3 працював на Чорнобильській АЕС, приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: з 26.04.1986 по 28.04.1986 та отримав дозу опромінення 83 рад.

Відповідно до виписки з історії хвороби РКБ Шевченківського району м.Києва (а.с.11) та довідки гематологічного відділення №2 м.Києва клінічної лікарні №25 м.Києва (а.с.12) позивач перебував на лікуванні у стаціонарі у період з 03.05.1986 по 04.06.2186 з діагнозом променева травма.

Відповідно до Акту про нещасний випадок на виробництві (а.с.14-15) з позивачем трапився нещасний випадок на Чорнобильській АЕС МІНЕНЕРГО СРСР ВПО «СОЮЗАТОМЕНЕРГО» на блоці Г ІІ-черги під час аварійного відключення обладнання та пошуку постраждалих.

Згідно Довідки КМСРЕК від 04.01.1995 № 148164 (а.с.16) у зв'язку з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вбачається, що позивача визнано інвалідом другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС.

Відповідно до інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної Державної адміністрації, у відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року № 01, від 30.04.1986 року № 2, від 04.05.1986 року № 16, від 19.05.1986 року № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Положенням про невоєнізовані військові формування цивільної оборони і норми забезпечення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами, введеним у дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР - заступника Міністра оборони СРСР від 06.07.1975 року №90, передбачалося створення невоєнізованих військових формувань цивільної оброни та комплектування їх особового складу.

Крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Відповідно до чинного у 1986 року Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111, цивільна оборона будувалась за територіально-виробничим принципом. Тобто в кожному міністерстві, відомстві або іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, в установах і організаціях створювались служби та формування цивільної оборони. Керівництво службами та формуваннями цивільної оборони в межах адміністративно-територіальних одиниць (областей, районів, міст) здійснювалось відповідними місцевими органами державної влади. Начальниками цивільної оборони адміністративно-територіальних одиниць визначались керівники органів державної влади, а в міністерствах, відомствах, на підприємствах, в установах і організаціях - їх керівники. До складу формувань цивільної оборони на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, в тому числі: чоловіки віком від 16 до 60 років, жінки віком від 16 до 55 років.

Як вбачається з листа №672с від 06.12.1982 ВПО по атомній енергетиці Міністерства енергетики та електрифікації СРСР «СОЮЗАТОМЕНЕРГО» до директора Чорнобильської АЕС про використання нормативних документів з питань захисту персоналу та населення у випадку аварії на АС (а.с.17-18), перевід роботи персоналу в структуру ЦО є обов'язковим при виникненні гіпотетичної аварії на АС чи введення періоду «Загальної готовності Цо».

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Тобто, факт залучення до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати, оскільки відповідно до норм законодавства, що діяло на момент аварії на Чорнобильській АЕС на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, до складу цивільної оборони в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, при цьому, факт того, що позивач став інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, підтверджується наявними доказами у справі.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були подані документи на підтвердження того, що він брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а отже має право на встановлення статусу інваліда війни із видачею відповідного посвідчення.

Разом з тим, суд зазначає, що зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_3 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення інваліда війни буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, тому суд, застосовуючи приписи ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації повторно розглянути заяви ОСОБА_3 щодо встановлення статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 183-2, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м.Києва від 20 вересня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації щодо надання ОСОБА_3 статусу інваліда війни з видачею відповідного посвідчення.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації повторно розглянути заяви ОСОБА_3 щодо встановлення йому статусу інваліда війни з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині цієї постанови, та видати відповідне посвідчення.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.М.Оксененко

І.В.Федотов