Справа № 758/13932/17
Суддя: Васильченко О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року cуддя Подільський районний суд міста Києва Васильченко О. В. , розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов'язання призначити та виплачувати пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов'язання призначити та виплачувати йому пенсію, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є громадянином України, має 37 років трудового стажу, на даний час не працює, проживає в Ізраїлі, однак має право на отримання пенсії в Україні.

Зазначає, що його представник на підставі належним чином оформленої довіреності звернувся до відповідача із заявою про призначення ОСОБА_2 пенсії за віком, однак отримав письмову відмову, обґрунтовану тим, що представником було подано неповний перелік документів, необхідних для призначення пенсії, не надано документ, що засвідчує місце проживання ОСОБА_2, не надано в оригіналі документ, що підтверджує стаж, вік та заробітну плату ОСОБА_2

Не погоджуючись з такою відмовою, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому посилаючись на те, що йому відмовлено у призначенні та виплаті пенсії всупереч вимогам Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та рішенню Конституційного Суду України від 07.10.2009, просив суд зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію за віком починаючи з 10 серпня 2017 року, тобто з дати звернення із заявою про призначення пенсії, та вплачувати її у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою від 26.10.2017 у даній справі було відкрите скорочене провадження.

08.11.2017 до суду надійшли письмові заперечення на позовні вимоги, в яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що заява про призначення пенсії повинна подаватися за місцем проживання заявника, а у зв'язку з відсутністю місця проживання ОСОБА_2 в Україні, йому не може бути призначена пенсія відповідачем по справі. Також відповідач посилався на те, що представником заявника не було надано до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві повного пакету документів, необхідних для призначення пенсії. Також заперечення обґрунтовані тим, що рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009, на яке посилається позивач як на підставу своїх вимог, постановлене в інших правовідносинах та стосується поновлення виплати вже призначеної пенсії, а відтак не може лягти в основу вирішення даної справи, коли пенсія ОСОБА_2 взагалі не призначалась..

Дослідивши матеріали справи, прихожу до висновку про достатність повідомлених позивачем та відповідачем обставин справи для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

З матеріалів справи вбачається, 20.04.2010 позивач отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с.26).

Згідно відмітки в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_2 зареєстрований в Ізраїлі як особа, яка постійно проживає в цій країні (а.с.28).

24.07.2017 ОСОБА_2 через уповноважену особу ОСОБА_3 звернувся до Пенсійного Фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком (а.с.50).

До заяви заявником додано копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон, апостильовану довіреність на ім'я ОСОБА_3, копію трудової книжки.

Така заява з додатками 09.08.2017 була направлена за належністю до Центрального об'єднаного УПФ в м. Києві, про що повідомлено заявника (а.с.47).

10.08.2017 заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком було зареєстровано в Центральному об'єднаному УПФ в м. Києві.

Листом від 28.08.2017 Центральне об'єднане УПФ в м. Києві повідомило позивача про неможливість призначення та виплати йому пенсії у зв'язку з відсутністю міжнародного договору, укладеного між України і Ізраїлем, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, не поданням повного пакету документів, необхідних для призначення пенсії, а саме - оригіналів документів, що засвідчують особу, місце її проживання, вік, стаж та заробітну плату.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом та його права підлягають захисту даним судовим рішенням.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Частиною першою статті 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

У той же час статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) заявника.

Згідно з пунктом 16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсі), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

За приписами пункту 29 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Позивач, у розумінні Закону України "Про громадянство України" є громадянином України і у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за наявності відповідного страхового стажу набув право на отримання пенсії за віком.

Як визначено частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України "Про громадянство України" якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Зважаючи на вищу юридичну силу Конституції України поряд із Законом України "Про пенсійне забезпечення" і більш пізнє прийняття Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до положень якого позивач має право на призначення пенсії на підставі положень статті 26 цього Закону не залежно від місця проживання, прихожу до висновку про неправомірність відмови відповідача у призначення пенсії ОСОБА_2.

Крім цього, суд звертає увагу, що як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, слід враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що основані на вимогах Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а відтак, підлягають задоволенню в частині зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію за віком.

Такого висновку суду також не змінюють посилання відповідача на те, що позивач не звертався у належний спосіб до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, а тому не набув права на її отримання. У цьому контексті безпідставними є посилання відповідача на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846, оскільки Закон має вищу юридичну силу і ним не встановлено обов'язку подання заяви для поновлення виплати пенсії особисто.

Разом з тим, не можуть бути задоволені позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача виплатити пенсію у конкретному розмірі та з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів, адже така вимога на час вирішення питання про призначення пенсії є передчасною.

На підставі Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Закону України "Про громадянство України", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", керуючись ст.ст. 9, 11, 159, 160, 162, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) з 10 серпня 2017 року.

В решті позовних вимог позивачу - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі розгляду справи за відсутності сторін - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О. В. Васильченко