Справа № 466/6987/17
Суддя: Луців-Шумська Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/6987/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар ТЕРЕХ У.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова про визнання дій протиправними, зобовязання до вчинення дій,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова та просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в переведенні її на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ та зобовязати Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова зарахувати стаж роботи позивачки на посаді судді Господарського суду Львівської області, судді Львівського апеляційного господарського суду з 21 грудня 2001 року по 08 вересня 2017 року до стажу державної служби, що надає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (у відповідності до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889- VIII),зобов'язати Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова перевести позивачку на пенсію на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, з 08 вересня 2017 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що з 17.06.2017 року їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV у розмірі 12196,54грн. На момент призначення пенсії вона працювала на посаді заступника голови Львівського апеляційного господарського суду, де працює і до цього часу.

08.09.2017 року вона звернулася до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова із заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 46.12.1993 року № 3723-ХІІ, однак отримала відмову у звязку тим, що період перебування на посаді судді не зараховується до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, оскільки за вказаною посадою присвоєно кваліфікаційний клас (а не ранг державного службовця), а тому, відповідно, ця посада не належить до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

Дану відмову позивачка вважає протиправною та такою, що не відповідає чинному законодавству, порушує її соціальні права щодо пенсійного забезпечення, відтак змушена звернутись в суд з даним позовом.

В судове засідання позивачка не зявилась, скерувала в суд заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, підтримала подане письмове заперечення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п.8 ч 4 ст.48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

З 01.05.2016р. набрав чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), у «Прикінцевих та перехідних положеннях» якого передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, які займали посади державної служби до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, згідно з пунктом 12 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень», для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» 1993 року № 3723-XII, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 10 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII (в редакції, на час набрання чинності Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 цього Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Стаж державної служби обчислюється відповідно до статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229.

Відповідно до п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, «до стажу державної служби зараховується в т.ч. час перебування на посадах суддів».

Пунктом 8 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі Порядок, який втратив чинність 01.05.2016), і згідно ч. 4 п. 2 цього Порядку «до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання».

Згідно системного аналізу правових норм можна зробити висновок, що стаж на посаді судді зараховувався та зараховується до стажу державної служби.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 02.08.1978р. по 13.01.1981р. працювала на посаді інспектора з виплат, інспектора-контролера з виплат, старшого інспектора Центру по нарахуванню і виплаті пенсій та допомог при Чернівецькому обласному управлінні соціального захисту населення; з 04.02.1981р. по 09.02.1995р. на посаді старшого інспектора, інспектора 1 категорії, заступника начальника відділу Центру по нарахуванню і виплаті пенсій та допомог при Львівському обласному управлінні соціального захисту населення; з 14.09.2000р. по 28.02.2001р. на посаді головного юрисконсульта юридичного сектора Рава-Руської митниці Держмитслужби України; з 01.03.2001р. по 20.12.200р. на посаді головного інспектора відділу по роботі з особовим складом, головного юрисконсульта юридичного сектора Галицької митниці Держмитслужби України; з 21.12.2001р. по 03.09.2012р. - суддею господарського суду Львівської області; з 04.03.2012р. по даний час суддею Львівського апеляційного господарського суду.

Отже, стаж роботи на посаді судді Господарського суду Львівської області з 21.12.2001 по 03.09.2012 та з 04.09.2012 по даний час на посаді заступника голови Львівського апеляційного господарського суду також підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Щодо покликання Відповідача на те, що постанова Кабінету Міністрів України № 283 від 03 травня 1994 року втратила чинність, то такі судом до уваги не беруться, оскільки такі спростовуються пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 889/VІІІ.

22.05.2008 ОСОБА_2 Суд України в рішенні № 10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині 3 статті 22 Конституції України, ОСОБА_2 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_2 Суд України також підкреслив,що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_2 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Враховуючи вищенаведене, у рішеннях ОСОБА_2 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Таким чином, при вирішення даного спору суд дійшов висновку, що на час набрання чинності Законом № 889-VIII ОСОБА_1 займала посаду судді Львівського апеляційного господарського суду, стаж роботи на посаді судді, відповідно до положень Порядку № 229, зараховується до стажу державної служби.

Враховуючи те, що позивачка на час звернення із заявою про переведення на пенсію державного службовця мала стаж державної служби 33 років і 5 місяців ( з врахуванням стажу роботи на посадах судді 15 років і 9 місяців), досягла віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», більше 20 років стажу державної служби, мала право на призначення та отримання пенсії на умовах, визначених ст.37 ЗУ «Про державну службу», відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року

Отже, Відповідач, відмовляючи у переведенні позивачки на пенсію державного службовця, не зараховуючи часу її роботи на посадах суддівдо стажу державної служби, діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, порушив право позивачки на призначення та отримання пенсії у належному розмірі.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.6,8,9,11,69,71,86,158,160,162,163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова від 18.09.2017р. у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р.

Зобовязати Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи на посадах судді господарського суду Львівської області, судді Львівського апеляційного господарського суду з 21 грудня 2001 року по 08 вересня 2017р. до стажу державної служби, що надає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року (у відповідності до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року).

Зобовязати Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова перевести ОСОБА_1 на пенсію на умовах, передбачених ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року з 08 вересня 2017 року.

Стягнути з Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова в користь ОСОБА_1 487грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів після її оголошення через Шевченківський районний суд м. Львова. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_3