Справа № 466/7789/17
Суддя: Донченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/7789/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : Головуючого судді Донченко Ю.В.

при секретарі Шпак Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора поліції взводу 2 роти №1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Львові про скасування постанови про адміністративне правопорушення від 19.10.2017 року,

в с т а н о в и в:

20.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до нспектора поліції взводу 2 роти №1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м. Львові про скасування постанови серії БР 2 № 213040 від 19.10.2017 року.

Посилаючись на те, що відповідачем дана постанова постановлена з порушеннями діючого законодавства, що регулює порядок накладення адміністративних стягнень за порушення Правил дорожнього руху, просив її скасувати.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - управління патрульної служби МВС у м. Львові у судове засідання повторно не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, а тому суд приходить до висновку про розгляд справи за його відсутності.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи та постановити рішення у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 19.10.2017 року постановою серії БР № 213040 від 19.10.2017 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

В постанові зазначено, що позивач ОСОБА_1 19.10.2017 року, о 14 год. 10 хв. в м. Львові по вул. Замарстинівська, 181 водій користувався засобом звязку (мобільним телефоном), тримаючи його у руці, порушивши п. 2.9 «д» Правил дорожнього руху, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП ( а.с. 7).

Предметом спору є правомірність прийнятого відповідачем рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому докази щодо наявності чи відсутності складу правопорушення повинні визначатися за нормами КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій субєкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425, 00 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що фактичною підставою для складання постанови про адміністративне правопорушення від 19.10.2017 року є те, що позивач 19.10.2017 року керуючи транспортним засобом розмовляв по мобільному телефоні, тримаючи його в руці.

Вказану постанову було підписано гр. ОСОБА_1, однак він не згідний, що порушив ПДР України та пояснив, що не розмовляв по телефону.

Між тим, незважаючи на вказані обставини, інспектором поліції відносно позивача було прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 213040 від 19.10.2017 року.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за Порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Між тим, на підтвердження встановленого вчинення позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення вимог п. 2.9 "д" ПДР України, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показників вимірювання відстані, тощо, окрім постанови представленої позивачем, відповідачем не надано.

При цьому надана до матеріалів справи постанова, незважаючи на не згоду з нею позивача, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення вимог Правил дорожнього руху України, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до приписів ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, позивач скориставшись своїм правом щодо надання пояснень, заперечував щодо встановлення відносно нього адміністративного стягнення щодо порушення правил дорожнього руху, з огляду на те, що він не розмовляв по телефону під час керування транспортним засобом, про що повідомив інспектора патрульної служби. Ці обставини відповідачем спростовані не були.

Відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність субєкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до п.2.9 «д» ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідачем до суду не надано доказів в обґрунтування законності винесеної їм постанови та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Отже, відповідачем не були з'ясовані всі, передбачені ст. 280 КУпАП обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, тобто відповідач не пересвідчився в існуванні обставин, на які посилався позивач, а саме те, що позивач не розмовляв по телефону під час керування транспортним засобом.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку про необґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення серії БР № 213040 від 19.10.2017 року, яка прийнята інспектором УПП у м. Львові ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2, відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 гривень, внаслідок чого оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладені обставини і висновки суду про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд вважає необхідним повністю задовольнити позовні вимоги позивача по справі.

З огляду на те, що у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним також закрити провадження у даній справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 99, 100, 159, 160-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 19.10.2017 року серія БР № 213040 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425, 00 грн. (чотириста двадцять пять гривень 00 копійок) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кас України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_3