Справа № 308/10216/17
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

перекладача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород адміністративну справу за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення іноземця з України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд постановити рішення про примусове видворення громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.10.2017 року відповідач незаконно, поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Княгиня», однак після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 12.10.2017 року в пункті пропуску «Малий Березний» Чопського прикордонного загону на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування відповідача на території України відсутні.

Позивач вказує, що відповідач документів, які б надавали йому право офіційно перебувати на території України не має, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження не має, власних коштів, достатніх для повернення до країни походження не має. Зазначає, що є всі підстави вважати, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач міг у встановленому законом порядку іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством іноземних держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Однак, знаючи про можливість легального вїзду до Європейських країн, відповідач вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що заперечує проти позову та повернення його в країну походження. Просив залишити його в Україні, оскільки є журналістом і саме через свою діяльність вимушений був поїхати з батьківщини. Подав відповідні документи про визнання біженцем, очікує на відповідь. Має сімю, переїде в м. Харків. Зобовязується більше не порушувати законодавство України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

З позовної заяви також випливає, що оскільки відповідач своїми діями грубо та свідомо порушив ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також ст. 9 Закону України «Про державний кордон», з метою забезпечення вимог законодавства України начальником Чопського прикордонного загону було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України.

Відповідач пояснив, що він заперечує проти позовних вимог, не хоче повертатися до країни свого походження, оскільки, там, наразі, неспокійно. Зазначив, що хоче залишитися в Україні та жити тут, просив примусово його не повертати в країну походження. Є журналістом і саме через свою діяльність вимушений був поїхати з батьківщини. Подав відповідні документи про визнання біженцем, очікує на відповідь.

Відповідно до п. 6 ст. 6 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Згідно вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства вїжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 26 вказаного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

За правилами ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 31 Закону України «Про правовий статут іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Статтею 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

На підставі викладеного та за наявності реальної загрози життю громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в разі його повернення на батьківщину, а також того факту, що останнім подано документи для визнання його біженцем, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

У судовому засіданні відповідно до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено і підписано 20 жовтня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 86, 158-163, 183-5 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3 про примусове видворення іноземця з України відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6