Справа № 804/3199/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 р. Справа № 804/3199/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Міського комунального підприємства «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» до Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 12.12.2016р., -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2017р. Міське комунальне підприємство «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» звернулося з позовом до Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та, з урахуванням уточнення до адміністративного позову від 12.09.2017р., просить скасувати наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № від 12.12.2016р. про сплату 10% штрафу за затримку сплати грошових зобовязань у розмірі 158806,10 грн., сума штрафу складає 15880,61 грн.;

- № від 12.12.2016р. про сплату 20% штрафу за затримку сплати грошових зобовязань у розмірі 34019,60 грн., сума штрафу складає 6803,92 грн.;

- № від 12.12.2016р. за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування податкових накладних, загальна сума штрафу складає 804,84 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вищевказані податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем на підставі актів про результати перевірки дотримання термінів сплати податкового зобовязання з податку на додану вартість №000608 та №000609, складених 12.12.2016р., вказані акти перевірок складались відповідачем у односторонньому порядку, не містять виду перевірки, з урахуванням того, що перевірки можуть бути плановими або позаплановими, складені без участі та надання пояснень з боку позивача, вказані акти не містять періоду перевірки та до оспорюваних рішень не надано розрахунку штрафних санкцій, вважає, що оспорювані рішення базуються на надуманих та незаконно добутих доказах, які, згідно Конституції України, є недійсними. В уточненій адміністративній позовній заяви позивач додатково посилається на недотримання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо форми та змісту акта перевірки, що є порушенням чинного законодавства, зокрема, порушення вимог п.78.4 ст.78, п.79.2 ст.79, п.86.1, 86.2 ст.86 Податкового кодексу України, абзацу 6 листа ДПА №11920/7/15-02-17 від 27.04.2011р., ч.2 розділу 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015р., а саме: акти №485/121/32679659 та №487/122/32679659 взагалі не відповідають вимогам чинного законодавства, так як у актах не вказано виду, періоду та підстав для перевірки; на адресу позивача не надходило копії наказу про призначення планової або позапланової перевірки та відповідного письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки; у порушення вимог ч.3 п.58.1 ст.58 ПК України до податкових повідомлень-рішень відповідачем не було додано розрахунків податкового зобовязання та штрафних санкцій. За викладеного, представник позивача вважає, що перевірки проводились без законних підстав, а тому висновки, зазначені у актах, є необґрунтовані та не дають законних підстав для винесення вищевказаних податкових повідомлень-рішень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, в усних поясненнях та письмових запереченнях на позов просили відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі посилаючись на те, що податковою інспекцією 12.12.2016р. було проведено камеральні перевірки позивача з питань дотримання термінів сплати узгоджених податкових зобовязань з ПДВ за даними податкової звітності позивача за звітні періоди: лютий, березень, липень, вересень-грудень 2015р. за результатами якої встановлені порушення вимог ст.57.1 ст.57, п.203.2 ст.203 ПК України в частині порушення граничних строків сплати узгоджених зобовязань з ПДВ на загальну суму 158806,10 грн. та 34109,60 грн. про що було складено акт за №485/121/32679659 та на підставі якого було прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення №, № про застосування штрафу у розмірі 15880,61 грн. та 6803,92 грн. відповідно. Також 12.12.2016р. податковою інспекцією проводилася і камеральна перевірка з питань дотримання позивачем термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН за грудень 2015р., січень, квітень-листопад 2016р. у ході якої було встановлено порушення позивачем вимог п.201.10 ст.201 ПК України, а саме: затримка реєстрації податкових накладних від 1 до 15 календарних днів на загальну суму ПДВ 6776,88 грн., від 16 до 30 днів на загальну суму ПДВ 635,41 грн. про що складено акт за №487/121/32679659 на підставі якого прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафу у розмірі 804,84 грн. Також представники відповідача вказують і на те, що відповідно до п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75, п.76.1 ст.76 ПК України контролюючі органи мають право на проведення камеральних перевірок що стосується своєчасності сплати грошових зобовязань та своєчасності реєстрації податкових накладних у ЄРПН без будь-якого спеціального рішення керівника контролюючого органу або направлення на таку перевірку, а також і без згоди платника податків та з урахуванням того, що присутність субєкта господарювання під час камеральної перевірки є не обовязковою. Щодо змісту оформлення актів перевірки у відповідності до вимог ст.86 ПК України представники відповідача посилаються на те, що акти перевірок від 12.12.2016р. були оформлені у відповідності до вимог п.86.2 ст.86 ПК України, були направлені та отримані позивачем про що свідчить відповідне поштове повідомлення від 21.12.2016р. Окрім того, представники відповідача вказують і на те, що зміст вступної та резолютивної частини актів від 12.12.2016р. містять періоди проведення вказаної камеральної перевірки, якими є лютий 2015р.-січень 2016р. за актом №485/121/32679659, а за актом перевірки №487/121/32679659 періодом перевірки є грудень 2015р.-листопад 2016р. Також представники відповідача вважають, що позивачем не спростовується факт порушення позивачем обовязку щодо своєчасності сплати грошових зобовязань та своєчасної реєстрації податкових накладних у ЄРПН, що, в свою чергу, свідчить про правомірність нарахування контролюючим органом штрафних санкцій за порушення вищенаведених вимог чинного законодавства України. Додатково представники відповідача вказують і на позицію Вищого адміністративного Суду України, викладену в ухвалі від 04.04.2017р. у справі №804/5544/17 за якою при дослідженні правомірності винесення рішення значення має тільки наявність чи відсутність фактів порушення субєкта господарювання вимог законодавства, зазначених в акті перевірки.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у даній справі.

Міське комунальне підприємство «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул. Радянська, буд. 14, на момент виникнення спірних відносин перебував на податковому обліку у Новомосковській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується наявними у матеріалах податкової звітності копій документів, а саме: у податкових деклараціях з ПДВ та актах перевірки від 12.12.2016р. (а.с.45-67 ).

12.12.2016р. посадовими особами відповідача було проведено камеральну перевірку позивача з питань дотримання позивачем термінів сплати податку на додану вартість за податковими деклараціями за період - лютий, березень, липень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015р. за результатами якої був складений акт №485/121/32679659 за висновками якого встановлені порушення позивачем п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, а саме: затримка сплати сум грошових зобовязань за вказаними податковими деклараціями, за яке передбачена відповідальність згідно до п.126.1 ст.126 ПК України, а також складено розрахунки штрафних санкцій, які є додатками до вказаного акту. (а.с.103-106,128-132).

На підставі вказаного вище акту перевірки, контролюючим органом були прийняті 12.12.2016р. наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № від 12.12.2016р. про сплату 10% штрафу за затримку сплати грошових зобовязань у розмірі 158806,10 грн., сума штрафу складає 15880,61 грн. (а.с.9);

- № від 12.12.2016р. про сплату 20% штрафу за затримку сплати грошових зобовязань у розмірі 34019,60 грн., сума штрафу складає 6803,92 грн. (а.с.10).

Також, цього ж дня, 12.12.2016р. посадовими особами відповідача було проведено і камеральну перевірку позивача з питань дотримання позивачем термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН за період - грудень 2015р., січень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2016р. за результатами якої був складений акт №487/121/32679659 за висновками якого встановлені порушення позивачем п.201.10 ст.201 ПК України, а саме: затримка реєстрації податкових накладних у ЄРПН, за яке передбачена відповідальність згідно до п.120.1.1 ст.120.1 ПК України, а також складено розрахунок штрафних санкцій, який є додатком до вказаного акту (а.с.133-142).

На підставі вказаного вище акту перевірки, контролюючим органом 12.12.2016р. було прийнято податкове повідомлення-рішення №, за яким до позивача на підставі п. 120.1.1 ст. 120.1 Податкового кодексу України за затримку реєстрації податкових накладних було застосовано штраф у загальному розмірі 804,84 грн., що підтверджується копією податкового повідомлення-рішення (а.с.11).

Вказані вище податкові повідомлення-рішення позивачем були оскаржені в адміністративному порядку шляхом подання відповідних скарг до органів державної фіскальної служби за результатами розгляду яких скарги позивача залишені без задоволення, а вищевказані податкові повідомлення-рішення без змін, що підтверджується відповідними копіями рішень органів ДФС, наявними в матеріалах справи (а.с.12-18).

Позивач оспорює вказані вище податкові повідомлення-рішення та просить їх скасувати посилаючись на те, що вони прийняті на підставі актів перевірок, які оформлені з порушенням вимог п.78.4 ст.78, п.79.2 ст.79, п.86.1, п.86.2 ст.86 ПК України, оскільки вказані акти не містять виду, періоду та підстав для перевірки, на адресу позивача не надходило копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, а також у порушення вимог ч.3 п.58.1 ст.58 ПК України відповідачем до податкових повідомлень-рішень не додано розрахунків податкового зобовязання та штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволенні позову позивачеві щодо скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 12.12.2016р. про застосування штрафу за порушення позивачем граничних строків сплати грошових зобовязань за податковими деклараціями з ПДВ за період: лютий, березень, липень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015р., прийнятих на підставі акту перевірки №485/121/32679659, суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог п.203.1, п.203.2 ст.203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) періоду.

Сума податкового зобовязання, зазначена платником податку у поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Пунктом 57.1 ст.57 ПК України визначено, що платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.126.1 ст.126 ПК України (у редакцій, чинній на момент виникнення спірних відносин), у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз вищевказаних норм чинного податкового законодавства свідчить по те, що на позивача як на платника податків вищевказаними нормами податкового законодавства покладено обовязок щодо визначення грошових зобовязань з податку на додану вартість із поданням відповідної звітності податкових декларацій у відповідні граничні строки, визначені і граничні терміни сплати таких самостійно визначених грошових зобовязань з податку на додану вартість, а також і встановлена відповідальність за несвоєчасну сплату вказаних грошових зобовязань у вигляді накладення на такого платника штрафних санкцій у розмірі, встановленому п.126.1 ст.126 ПК України у редакції, чинній на момент спірних відносин.

Так, у ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивачем не оспорюється факт несвоєчасної сплати грошових зобовязань з ПДВ за вищевказаними податковими деклараціями з ПДВ та представник позивача під час надання усних пояснень не заперечував наявності факту порушення позивачем граничних строків сплати грошового зобовязання, встановлених п.57.1 ст.57, ст.203 ПК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факти порушення позивачем термінів сплати позивачем грошових зобовязань з ПДВ за період - лютий, березень, липень, вересень, овтень, листопад, грудень 2015р.,який встановлений актом перевірки №485/121/32679659 від 12.12.2016р. не спростовані позивачем будь-якими доказами, що свідчить про правомірність та законність прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень №, № від 12.12.2016р. про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення позивачем граничних строків сплати грошових зобовязань, встановлених п.57.1 ст.57 ПК України.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.12.2016р. про застосування штрафних санкцій за затримку реєстрації податкових накладних у ЄРПН у розмірі 804,84 грн., виходячи з наступного.

Згідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

За п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній момент виникнення правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобовязань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування, у разі порушення цього терміну, застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Згідно п.120.1.1 ст.120.1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що за порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платником податку на додану вартість та розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН, встановлених ст. 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог ст.192 та 201 цього Кодексу, покладено обовязок щодо такої реєстрації, штрафу у розмірі, зокрема, 10% від суми податку на додану вартість, зазначеної у таких податкових накладних/розрахунках коригування у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20% від суми ПДВ, зазначеної у таких податкових накладних у разі порушення термінів реєстрації від 16 до 30 календарних днів.

Аналіз вищенаведених норм податкового законодавства свідчить про те, що на позивача покладено обовязок по складанню податкових накладних та реєстрації їх у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобовязань, відображених у відповідних податкових накладних, в той же час, на контролюючий орган відповідача - покладені функції контролю за своєчасністю реєстрації податкових накладних у ЄРПН шляхом проведення камеральної перевірки та у разі порушення платником податків граничних термінів такої реєстрації податкових накладних у ЄРПН покладено обовязок по застосуванню штрафів згідно до п.120.1.1 ст. 120.1 Податкового кодексу України.

Так, як встановлено судом у ході судового розгляду справи, а також підтверджено і представниками сторін у судовому засіданні, підставами для застосування до позивача штрафу у розмірі 804,84 грн. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням № від 12.12.2016р. була несвоєчасна реєстрація у ЄРПН податкових накладних на загальну суму ПДВ 6776,76 грн. з терміном затримки на 15 і більше календарних днів; на загальну суму 635,41 грн. за затримку реєстрації податкової накладних у ЄРПН від 16 до 30 календарних днів; які наведені у розрахунках штрафних санкцій, який є додатком до акту перевірки (а.с.135-142).

Окрім того, факти реєстрації вищевказаних податкових накладних з порушенням граничних термінів їх реєстрації в ЄРПН підтверджується також і копіями квитанцій № 1 про їх прийняття, копії яких надані представником відповідача та наявні в матеріалах справи (а.с.93-99).

Вказані обставини у справі також були підтверджені у ході судового розгляду справи і представником позивача та жодними доказами, які б спростовували факти виявлених порушень граничних термінів реєстрації вищенаведених податкових накладних у ЄРПН, представником позивача не підтверджені.

Таким чином суд приходить до висновку, що відсутність доказів, які б спростовували факти порушень позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних у ЄРПН за вказаний у акті перевірки від 12.12.2016р. період свідчить про правомірність застосування контролюючим органом штрафних санкцій за п.120.1.1 ст.120.1 ПК України за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обовязок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Представник позивача в судовому засіданні не навів жодних підстав та не надав жодних доказів, які б свідчити про протиправність оспорюваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням встановлених судом обставин та встановлених судом фактів порушення позивачем граничних строків сплати грошових зобовязань з ПДВ за поданими податковими накладними та порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН, які не спростовані представником позивача, а навпаки, були підтверджені ним у ході судового розгляду справи.

Судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення твердження позивача про недотримання відповідачем форми та змісту актів перевірок під час їх складання, оскільки недотримання форми і змісту при складанні актів перевірки не можуть бути підставами для звільнення від відповідальності позивача за порушення норм податкового законодавства, факти, які встановлені зазначеними актами перевірок.

При цьому, слід зазначити, що, у даному випадку, при винесенні оспорюваних податкових повідомлень-рішень має значення лише тільки наявність фактів порушення позивачем вимог податкового законодавства, зазначених у актах перевірки від 12.12.2016р., оскільки певна дефектність змістів акту (не зазначення у актах виду перевірки) не може бути безумовною підставою для скасування оспорюваних рішень, оскільки не зазначення у актах перевірки виду перевірки не змінюють суті спірних рішень, а також не зумовлюють неможливості встановити їх суть. Такий принцип є універсальним при розгляді податкових спорів, відповідно до якого перевага надається саме змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Є безпідставними і доводи представника позивача щодо того, що у актах перевірки від 12.12.2016р. не зазначено періоди перевірок, оскільки вказане твердження позивача не відповідає дійсності, так як зі змісту актів видно, що вони містять періоди таких перевірок, зокрема, за актом №485/121/32679659 зазначений період - лютий, березень, липень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015р., за актом перевірки № 487/121/32679659 період вказаний - грудень 2015р., січень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2016р. (а.с.128-134).

Неспроможними є і твердження представника позивача про порушення відповідачем п.78.4 ст.78, п.79.2 ст.79, ст.86 ПК України щодо не направлення на адресу позивача копії наказу на проведення перевірки та письмового повідомлення про дату та місце проведення перевірки, з огляду на те, що як встановлено в судовому засіданні, а також і підтверджується як у рішенні відповідача на скаргу позивача, так і з пояснень представників відповідача, посадовими особами відповідача була проведена саме камеральна перевірка, яка проводиться без будь-кого спеціального рішення керівника контролюючого органу або направлення на її проведення, а також і без згоди платника податків згідно до вимог п.76.1 ст.76 ПК України.

Судом критично оцінюються доводи представника позивача відносно того, що відповідачем в порушення вимог ч.3 ст.58.1 ст.58 ПК України до оспорюваних податкових повідомлень-рішень не було додано розрахунків податкових зобовязань та штрафних (фінансових) санкцій, оскільки вказані доводи жодним доказом не підтверджені представником позивача, тоді як відповідачем надані докази, що свідчать про направлення та вручення позивачеві актів перевірок від 12.12.2016р. разом із їх додатками та оспорюваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням того, що розрахунки штрафних санкцій наведені у додатках до актів, які є невідємною частиною актів перевірок та були отримані позивачем 21.12.2016р., що підтверджується змістом копії супровідного листа №17663/10/04-08-12-01-06 від 12.12.2016р. та копією поштового повідомлення (а.с.126-127).

В той же час, представниками відповідача наведено достатніх підстав та надано достатньо доказів, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням встановлених фактів порушень позивачем вимог податкового законодавства щодо несвоєчасної сплати грошових зобовязань з ПДВ самостійно задекларованих та порушення строків реєстрації податкових накладних у ЄРПН, визначених ст.ст.57,201, 203 ПК України.

Згідно зі ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку про те, що оспорювані рішення прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтями 8, 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що у разі ухвалення рішення на користь субєкта владних повноважень, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Міського комунального підприємства «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» до Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 12.12.2016р. відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 19.09.2017р.

Суддя ОСОБА_1