Справа № 640/17011/17
Суддя: Зуб Г. А.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2017 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про оскарження дій та рішень субєкта владних повноважень,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати висновок №586 від 17.10.2017 року щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вихованні малолітнього онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; скасувати висновок №587 від 17.10.2017 року щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; та скасувати висновок №588 від 17.10.2017 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена.

Згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

За визначенням п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд зазначає, що при визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про скасування рішень, а саме висновку №586 від 17.10.2017 року щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вихованні малолітнього онука ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; висновку №587 від 17.10.2017 року щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; та висновку №588 від 17.10.2017 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою захисту свого права. При чому, суд зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зазначені учасниками провадження, а позивач не зазначає як саме цей висновок порушує його права та інтереси.

При чому, суд зазначає, що питання реалізації особистих немайнових прав та обов'язків батьків щодо дітей регулюються главою 13 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних або трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ, проводиться за правилами іншого судочинства.

Суд вважає, що рішення державних адміністрацій районів, районних державних адміністрацій у місті Києві та Севастополі, виконавчих комітетів районних у містах, сільських, селищних рад про встановлення опіки та піклування над дітьми стосується відносин, що регулюються цивільним (глава 6 ЦК) та сімейним (глава 19 СК) законодавством, не належать до сфери публічно-правових відносин. Тому вимоги заінтересованих осіб про визнання таких рішень незаконними або визнання незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб (стаття 18 СК) є спорами про захист прав і інтересів і відповідно до статті 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу складення відповідачем висновків щодо встановлення порядку участі у вихованні дитини та доцільності позбавлення батьківських прав, суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а стосується сімейних відносин, та за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вказана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства,

а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в даній адміністративній справі, оскільки заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 17, 109 КАС України, суддя,-

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про оскарження дій та рішень субєкта владних повноважень - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ