Справа № 818/337/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 р.Справа № 818/337/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області, Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк", Державного підприємства "СЕТАМ" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2017р. по справі № 818/337/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катана" в особі ліквідатора Нагорнєвої Тетяни Володимирівни

до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області треті особи ПАТ "Креді Агріколь Банк" , Товариство з обмеженою відповідальністю "СК-Центр нерухомості" , Державне підприємство "СЕТАМ"

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Катана" в особі ліквідатора Нагорнєвої Тетяни Володимирівни, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, треті особи: ПАТ "Креді Агріколь Банк", Товариство з обмеженою відповідальністю "СК-Центр нерухомості", Державне підприємство "СЕТАМ", в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, що полягали у передачі на реалізацію нерухомого майна: першого-третього поверхів загальною площею 1275,5 кв.м. у чотириповерховій будівлі, розташованій за адресою: м. Суми, вул. Супруна, 11, належного на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Катана".

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2017р. по справі № 818/337/17 позов задоволено.

Відповідач та треті особи: ПАТ "Креді Агріколь Банк" і ДП "СЕТАМ", не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2017р., та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представники відповідача та третіх осіб: ПАТ "Креді Агріколь Банк" і ДП "СЕТАМ" апеляційні скарги підтримали в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у скаргах.

Представники відповідача і третьої особи - ТОВ "СК-Центр нерухомості" проти задоволення апеляційної скарги заперечували, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, пояснення представників сторін та третіх осіб, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційних скарг підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання наказу № 920/564/13, виданого 26.05.2014 р. господарським судом Сумської області, про стягнення солідарно з ТОВ "Катана" та ТОВ "СК - Центр Нерухомості" на користь ПАТ "Креді Агріколь Банк" заборгованості по кредитному договору № 122/пп/08 від 29.08.2008 р. у розмірі 1147932,38 доларів США, що еквівалентно 9387709,72 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 16.09.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В. за реєстровим № 3815, - нежитлове приміщення, що розташоване в м. Суми по вул. Супруна, 11, цегляне, загальною площею 1275,5 кв.м. з встановленням початкової ціни продажу предмета іпотеки в розмірі 5172158,71 грн для його подальшої реалізації.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Сумської області № 920/564/13, виданого 26.05.2014 р., боржником у вказаному виконавчому провадженні є ТОВ "СК - Центр Нерухомості" (а.с.76,77, т.1).

ТОВ "Катана" - визнаний банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Нагорнєву Тетяну Володимирівну (а.с.8-10).

Відповідно до запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на зазначене нерухоме майно належить ТОВ "Катана" на підставі рішення Господарського суду Сумської області від 14.05.2008 р. у справі № 17/301-08 (а.с.11-13, т.1).

На замовлення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області 23.03.2017 р. ДП "Сетам" проведені відкриті торги в рамках виконавчого провадження № 43755579 з примусового виконання наказу Господарського суду Сумської області № 920/564/13 від 26.05.2014 р., відкритому за заявою стягувача - ПАТ "Креді Агріколь Банк" - до боржника - ТОВ "СК - Центр Нерухомості", якими до продажу запропоновано предмет іпотеки - нерухоме майно: перший-третій поверхи загальною площею 1275,5 кв.м. у чотириповерховій будівлі, розташованій за адресою: м. Суми, вул. Супруна, 11.

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача, які полягали у передачі майна на реалізацію, звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що спірне нерухоме майно належить на праві власності позивачу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, що полягали у передачі на реалізацію вказаного нерухомого майна, є протиправними, а спір, що виник між сторонами у справі є адміністративним.

З даними висновками колегія не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV (далі-Закон № 606-ХІV), а з 05.10.2016 року - Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі-Закон № 1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Аналогічні норми містить Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі-Закон № 1404-VIII), ст. 1 якого передбачає, що 1. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, відповідач у справі - суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок по примусовому виконанню рішень.

Згідно частини 1 статті 17 Закону № 606-ХІV (у редакції, чинній на момент відкриття провадження) примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 5 частини 3 вказаної статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 32 Закону № 606-ХІV передбачено, що Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Частиною 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини 5 статті 48 вказаного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з частиною 1 ст. 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, що полягали у передачі на реалізацію нерухомого майна: першого-третього поверхів загальною площею 1275,5 кв.м. у чотириповерховій будівлі, розташованій за адресою: м. Суми, вул. Супруна, 11, належного на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Катана".

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що в межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 920/564/13, виданого 26.05.2014 р. господарським судом Сумської області, в якому боржником є ТОВ "СК - Центр Нерухомості", накладено арешт та передано на реалізацію майно, яке на праві власності належить ТОВ «Катана», який, в свою чергу, не є стороною (боржником) у даному виконавчому провадженні.

При цьому, судом встановлено, підтверджується даними витягу з реєстру нерухомого майна, що право власності на нежитлове приміщення першого-третього поверхів загальною площею 1275,5 кв.м. у чотириповерховій будівлі, розташованій за адресою: м. Суми, вул. Супруна, 11 зареєстроване за ТОВ «Катана».

Колегія суддів враховує, що стаття 59 Закону № 1404-VIII є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 року у справі № 813/2439/14.

Відповідно до частини 1 ст. 244 - 2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, в разі передачі на реалізацію майна, яке належить йому, а не боржникові, повинен звернутись до господарського суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови були порушені норми чинного матеріального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області, Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк", Державного підприємства "СЕТАМ" задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.06.2017р. по справі № 818/337/17- скасувати.

Провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катана" в особі ліквідатора Нагорнєвої Тетяни Володимирівни до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, треті особи: ПАТ "Креді Агріколь Банк", Товариство з обмеженою відповідальністю "СК-Центр нерухомості", Державне підприємство "СЕТАМ" про визнання дій протиправними - закрити.

Роз`яснити позивачу право звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 10.11.2017 р.