Справа № 807/917/17
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2017 рокум. Ужгород№ 807/917/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача не з`явився;

представника відповідача Костана Олександра Васильовича,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконною відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, зобов`язання вчинити певні дії та визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 06 листопада 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 10 листопада 2017 року.
31 липня 2017 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, якою просить суд: "1. Прийняти даний позов до свого провадження; 2. Прийняти рішення, яким: 2.1. Визнати незаконною відмову головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0800 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_1 ., позиція № 24 детального плану. 2.2. Зобов`язати управління Держгеокадастру у Закарпатській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0800 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_1 детального плану на підставі клопотання від 29 грудня 2016 року № К-4834/0/5-16. 2.3. Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 31 січня 2017 року № 607-сг ?Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення", виданого громадянину ОСОБА_2 ; 3. Судові витрати покласти на відповідача; 4. Оригінали документів мною будуть подані у судове засідання".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовною ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання незаконною відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року залучено до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача громадянина ОСОБА_2 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2017 року, у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі було відмовлено.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_1 .. Проте, у відповідь, листом від 30 січня 2017 року позивачу було відмовлено у зазначеному. Позивач вважає вказану відповідь незаконною, необґрунтованою. Окрім того, позивачу стало відомо, що дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 , був виданий громадянину ОСОБА_2 , який звертався із відповідним клопотанням до відповідача пізніше і просив надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою на іншу земельну ділянку. В результаті чого, відповідачем був виданий наказ від 31 січня 2017 року № 607-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення", виданого громадянину ОСОБА_2 .. Згідно пункту 1 цього наказу дозвіл виданий на розробку проекту землеустрою щодо позиції № 24 детального плану, тобто щодо тієї земельної ділянки, на яку громадянин ОСОБА_2 не звертався. На підставі наведеного позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду і просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення даного адміністративного позову заперечив з мотивів наведених у письмових запереченнях. Зокрема зазначив, що Розпорядженням голови Закарпатської ОДА від 22 грудня 2016 року № 649 з метою контролю щодо неухильного дотримання законності і забезпечення справедливого розподілу земельних ділянок, створено робочу групу з питань розподілу земельних ділянок державної форми власності, розташованих на території міста Ужгорода, обмеженими вулицями Загорська, Міська, Тютюнова, для розміщення індивідуальної малоповерхової забудови садибного типу учасникам бойових дій. Беручи до уваги велику кількість клопотань у порівнянні із визначеною кількістю земельних ділянок, що передбачені детальним планом території для розміщення індивідуальної малоповерхової забудови садибного типу учасникам АТО, та на виконання Розпорядженням голови Закарпатської ОДА від 22 грудня 2016 року № 649, керуючись протокольними рішеннями засідань робочої групи № 1 від 13 січня 2017 року, № 2 від 17 січня 2017 року, № 3 від 19 січня 2017 року позивачу було відмовлено у надані такого дозволу. Крім того, вказав що, за інформацією військового комісаріату на обліку обласного комісаріату в черзі на отримання житла перебуває понад 100 військовослужбовців, звільнених з військової служби. Представник відповідача зазначає, що при розгляді заяви позивача Головне управління діяло в межах та у спосіб передбачений чанним законодавством України, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Розгляд даної адміністративної справи неодноразово відкладався з існуванням на те, об`єктивних причин.

Розглянувши подані документи і матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 03 липня 2015 року та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.а.с. 10, 11).

Відповідно до Довідки "Про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України", що видана військовою частиною НОМЕР_2 від 17 березня 2015 року, старший прапорщик ОСОБА_1 , у період з 24 вересня 2014 року по 11 лютого 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на ділянці сектору "Б" Донецької області в населеному пункті Михайлівка, Красноармійського району, населеному пункті Верхнєторецьке, Ясинуватського району, населеного пункту Карлівка Мар`їнського району (а.с. 11).

У відповідності до статті 12 її частини 1 пункту 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, зокрема, щодо першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Позивач, 29 грудня 2016 року, звернувся до Відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території м. Ужгород, вул. Загорська, б.н. (а.с. 16).

До вищевказаного клопотання позивачем, серед іншого, додано графічні матеріали з детального плану території, на якому зазначене бажане місце розташування земельної ділянки (позиція "24") (а.с. 17).

Листом управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 30 січня 2017 року № К-4834/0-1082/6-17, позивача повідомлено, що Розпорядженням голови Закарпатської ОДА від 22 грудня 2016 року № 649 створено робочу групу з питань розподілу земельних ділянок державної форми власності, розташованих на території міста Ужгорода, обмеженими вулицями Загорська, Міська, Тютюнова, для розміщення індивідуальної малоповерхової забудови садибного типу учасникам бойових дій. Та беручи до уваги велику кількість клопотань у порівнянні із визначеною кількістю земельних ділянок, що передбачені детальним планом території для розміщення індивідуальної малоповерхової забудови садибного типу учасникам АТО, керуючись протокольними рішеннями засідань робочої групи № 1 від 13 січня 2017 року, № 2 від 17 січня 2017 року, № 3 від 19 січня 2017 року, позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с. 18).

Судом також встановлено, що позивача листом від 03 березня 2017 року № 31-7-0.3-2413/2-17, було повідомлено, що відповідно до наказу від 31 січня 2017 року № 607-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення", дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення, орієнтовною площею 0,08 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , (позиція № 24 детального плану території), надано громадянину ОСОБА_2 (а.с.а.с. 25, 26).

Під час розгляду даної справи було встановлено, що ОСОБА_2 30 грудня 2016 року також звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_1 . (а.с. 123. До вищевказаного клопотання позивачем, серед іншого, додано графічні матеріали з детального плану території, на якому зазначене бажане місце розташування земельної ділянки (позиція "160") (а.с. 24).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку надання земельних ділянок у власність регулюються правовими нормами Земельного кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

В силу положень статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до статті 40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Статтею 116 частиною 1 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 116 частини 2 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 116 частиною 3 пунктом «в» ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно статті 121 частини 1 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зокрема в містах - не більше 0,10 гектара.

В силу вимог статті 122 частини 4 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до статті 118 частини 6 ЗК України , громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з статтею 118 частиною 7, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, чинним законодавством встановлено перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

В контексті наведеного суд резюмує, що відмова відповідача, викладена у листі від від 30 січня 2017 року №К-4834/0-1082/6-17, не належить ні до однієї з підстав, передбачених статтею 118 частиною 7 ЗК України, відповідач жодним чином не вказав про будь-яку невідповідність місця розташування об`єкта.

При цьому, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у вищевказаному листі відповідач зазначив, що існує велика кількість клопотань у порівнянні із визначеною кількістю земельних ділянок, що передбачені детальним планом території для розміщення індивідуальної малоповерхової забудови садибного типу учасникам АТО, а відтак керуючись протокольними рішеннями засідань робочої групи № 1 від 13 січня 2017 року, № 2 від 17 січня 2017 року, № 3 від 19 січня 2017 року, позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с. 18).

Посилання відповідача у такому листі на Розпорядження голови ОДА і робочу групу (її протокольні рішення) як на підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, є необґрунтованим, оскільки як уже було зазначено судом, така підстава для відмови не передбачена статтею 118 ЗК України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 898-р від 19.08.2015 року "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками", з метою забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками, Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, обласні та Київська міська державні адміністрації повинні забезпечити розгляд у першочерговому порядку звернення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо відведення їм земельних ділянок.

Окрім того, необхідно також зазначити, що про виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначено Конституційним Судом України у своїй ухвалі щодо відмови у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України" від 29 вересня 2015 року № 44-у/2015 (Справа № 2-40/2015).

На підставі викладеного суд вважає за необхідне визнати відмову головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території м. Ужгород, вул. Загорська, б.н. протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання управління Держгеокадастру у Закарпатській області надати дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0800 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_2 детального плану на підставі клопотання від 29 грудня 2016 року № К-4834/0/5-16 суд зазначає наступне.

В розумінні вимог статті 19 Конституції України, відповідач як орган державної виконавчої влади зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 162 частини 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти будь-яке рішення, а тому не може підміняти інший орган державної влади і перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Як видно з проаналізованих вище законодавчих норм, вирішення питань, пов`язаних із наданням дозволу на розробку проекту землеустрою, на яких поширюється чинність Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою є виключною компетенцією відповідного територіального органу Держгеокадастру, яким в даному випадку є Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Судом під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачем відмовлено позивачеві не з підстав, що, зокрема, встановлені статтею 118 частиною 7 ЗК України (вказана норма містить вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність). Таким чином, відповідачем не надавалася оцінка обставинам (аналіз матеріалів), що зазначені у клопотанні від 29 грудня 2016 року. Таким чином відповідач не використав законодавчо надані дискреційні повноваження щодо надання чи не надання відповідного дозволу у відповідності до статті 118 ЗК України. При цьому обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, який би відповідав вимогам статті 162 КАС України, суд дійшов до переконання про їх захист шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_1 ..

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 31 січня 2017 року № 607-сг "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення", виданого громадянину ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Здійснивши системний аналіз правових норм наведених вище, суд зазначає, що з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Тобто законодавцем установлений порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність громадянам.

Так, встановлено, що з метою реалізації свого права громадянин ОСОБА_2 звернувся (який як і позивач є учасником бойовий дій та приймав участь в антитерористичній операції) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із клопотанням на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,0800 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території м. Ужгород, вул. Загорська, б.н. ( а.с.23).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 31 січня 2017 року №607-сг було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із зміною цільового призначення громадянину ОСОБА_2 (а.с. 25).

Суд зазначає, що зміст статей 118, 122 Земельного кодексу України свідчить про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Для утворення земельних ділянок (визначення міститься у статті 79 ЗК України), як сформованих об`єктів землеустрою та об`єктів нерухомого майна, необхідно розробити певний обсяг землевпорядної документації, відповідно до якої визначити місця розташування земельних ділянок, їх розміри та межі, цільове призначення, а також інші ознаки, за допомогою яких їх можна ідентифікувати як об`єкти правовідносин.

Таким чино дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надається на земельну ділянку орієнтовною площею, згідно із вказаним бажаним місцем розташування такої земельної ділянки. Відповідно й місце розташування земельних ділянок, їх розміри та межі визначаються в процесі формування земельних ділянок на підставі розробленої документації із землеустрою.

Таким чином системно проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює питання земельних відносин, необхідно резюмувати, що законні критерії визначення пріоритетності того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, - відсутні. Одним словом, відсутня заборона щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою декільком особам на одну й ту ж земельну ділянку.

Крім того, суд зауважує, що спірний наказ виданий відповідачем 31 січня 2017 року, тобто уже після того, як позивачеві було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Таким чином, у даному випадку, право позивача не було порушено.

Наявність дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи його відсутність не має жодного правового значення для надання такого дозволу іншій особі щодо тієї ж земельної ділянки. Таке ж вказав й Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 10 листопада 2016,, що постановлена у справі № 813/1829/14 (К/800/31199/15). Така ж правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у своїх рішеннях від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13), від 07 червня 2016 року (справа № 820/3507/15), від 11 жовтня 2016 року (справа № 806/3787/13-а) та має враховуватись іншими судами у відповідності до статті 244-2 КАС України.

У даному випадку відповідач діяв в межах та у спосіб передбачений чинним законодавством України.

Відповідно до статті 2 частини 3 КАС України , у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При розгляді даної справи судом встановлено, що відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 11 частини 1 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 71 частини 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 71 частиною 2 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч цим вимогам відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності власного рішення щодо відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Оскільки на підставі статті 5 частини 1 пункту 13 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат на підставі статті 94 КАС України не здійснюється.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись статтями 160-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати відмову головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території м. Ужгород, вул. Загорська, б.н. протиправною.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території АДРЕСА_1 ..

У задоволенні позовної заяви в частині решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяС.Є. Гаврилко