Справа № 335/8440/17(2-а/335/392/2017)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2017 року справа № 335/8440/17(2-а/335/392/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Кругового О.О. Прокопчук Т.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 вересня 2017 року у справі №335/8440/17(2-а/335/392/2017) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя з відмови в призначенні їй пенсії за віком відповідно до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з яких сплачено страхові внески, за три останні роки (2014-2016 роки), зобов'язати Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя призначити їй пенсію за віком з відповідно до статті 40, статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за три роки, що передують зверненню за призначенням пенсії (2014-2016 роки).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 вересня 2017 року, ухваленою в порядку скороченого провадження, адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, відмовивши у задоволенні адміністративного позову. Апелянт вказує на то, що пенсія позивачу була призначена з 31 січня 2008 року відповідно до Закону України « Про державну службу», та враховуючи те що, позивачу була призначена та зарахована пенсія, за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка відповідає нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим, відсутні підстави для залишення фіксованої індексації пенсії позивачу.

Відповідно до пукнту 3 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

Враховуючи те, що дану справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів та те, що оскаржена постанова прийнята у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про наявність підстав для її скасування.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя та отримує пенсію як державний службовець у відповідності до положень Закону України «Про державну службу». 06 липня 2017 року звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до частини 1 статті 26, частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», листом № 24-279/05 від 11 липня 2017 року відповідач відмовив у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком, посилаючись на положення частини 3 статті 45 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто з застосуванням для розрахунку пенсії показника середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки їй була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про державну службу", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Колегія суддів вважає, що зазначений висновок суду помилковим.

Згідно статті 37 зазначеного Закону (в редакції, що діяла на час призначення пенсії), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної осади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.

Пенсійний вік на час призначення позивачу пенсії був визначений статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і складав для жінок - 55 років при стажі роботи не менше 20 років.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу у 2008 році була призначена пенсія за віком, як державному службовцю, на підставі Закону України «Про державну службу». При призначенні пенсії відповідачем було застосовано показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні з якої сплачено страхові внески за 2007 рік та середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2007 рік.

Враховуючи те, що позивач після досягнення 31 січня 2008 року 55-річного віку, необхідного для призначення пенсії за віком, скористалася своїм правом на призначення пенсії державного службовця, яка була перерахована за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до норм діючого законодавства у позивача виникло право на призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Згідно частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно статті 37 Закону України "Про державну службу" пенсія державним службовцям у частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, пенсія, яка призначена за Законом України "Про державну службу" є пенсією за віком, оскільки пов'язує право на її одержання з пенсійним віком, і не передбачає пільг щодо зменшення пенсійного віку для призначення цього виду пенсій.

Враховуючи те, що позивач скористалася своїм правом на призначення пенсії за віком з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про державну службу", яка була розрахована за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до норм діючого законодавства у позивача виникло право на призначення пенсії за віком на загальних підставах.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що законні підстави для призначення позивачу пенсії за віком у відповідності до частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три роки, що передують року звернення з такою заявою, відсутні.

Відповідно до статті 202 цього ж Кодексу підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржена постанова підлягає скасуванню, а у задоволенні позову має бути відмовлено з наведених вище підстав. Судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 183-2, 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А НО В И В:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя - задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 вересня 2017 року у справі № 335/8440/17(2-а/335/392/2017) - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і є остаточною та оскарженню не підлягає, відповідно до частини 10 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук