Справа № 820/504/16
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року м. Київ К/800/259/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А., Приходько І.В.,
за участю секретаря судового засідання Бовкуна В.В.,

представників відповідачів Денисенко Ю.О., Богдановської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2016

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016

у справі № 820/504/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТУЛАРЕ» (далі - позивач, ТОВ «ТУЛАРЕ»)

до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач-1, Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві),

Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-2, ДФС України),

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач-3, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві),

Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач-4, Центральна ОДПІ м. Харкова),

та Департаменту реєстрації Харківської міської ради (далі - відповідач-5, Департамент реєстрації ХМР)

третя особа: Державна казначейська служба України (далі - третя особа, ДКС України)

про скасування рішень, визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «ТУЛАРЕ» звернулось у лютому 2016 року до суду з адміністративним позовом до відповідачів, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило:

скасувати рішення відповідача-3 від 27.03.2015 № 270320151;

визнати протиправними дії відповідача-3 щодо прийняття рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість юридичної особи ТОВ «ТУЛАРЕ» від 06.07.2015 та скасувати рішення відповідача-3 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість юридичної особи ТОВ «ТУЛАРЕ» від 06.07.2015;

скасувати запис відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації громадських формувань Головного управління юстиції у м. Києві про відсутність за місцезнаходженням ТОВ «ТУЛАРЕ»;

зобов'язати відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації громадських формувань Харківського управління юстиції відновити відомості про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ «ТУЛАРЕ» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

зобов'язати відповідача-4 поновити дію реєстрації платника податку на додану вартість юридичної особи ТОВ «ТУЛАРЕ», індивідуальний податковий номер 92, з моменту його анулювання зі збереженням податкових показників в розмірі 7 710 266,49 гривень, на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість юридичної особи ТОВ «ТУЛАРЕ»;

зобов'язати відповідача-4 відновити показники в обліковій картці на рахунку платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість юридичної особи ТОВ «ТУЛАРЕ» щодо суми податку на додану вартість у розмірі 7 710 266,49 гривень, відповідно до зареєстрованих в Єдиному державному реєстрі вхідних податкових накладних всього на суму 46 261 599,14 гривень, у тому числі податок на додану вартість 7 710 266,49 гривень;

зобов'язати відповідача-4 надати Державній казначейській службі України, відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України (далі - ПК України), висновки та документи, необхідні для повернення коштів, на новостворений рахунок платника податків ТОВ «ТУЛАРЕ» в системі електронного адміністрування ПДВ (або на розрахунковий рахунок № 6836), помилково та/або надміру зарахованих до бюджету, з проведенням звірки надходжень до бюджету в розмірі 7 710 266,49 гривень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016, позов задоволено частково: скасовано рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про розірвання договору від 27.03.2015 № 270320151 про визнання електронних документів, укладеного з ТОВ «ТУЛАРЕ»; скасовано рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість юридичної особи ТОВ «ТУЛАРЕ» від 06.07.2015; скасовано запис відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації громадських формувань Головного управління юстиції у м. Києві про відсутність за місцезнаходженням ТОВ «ТУЛАРЕ»; зобов'язано Департамент реєстрації ХМР внести відомості про місцезнаходження юридичної особи ТОВ «ТУЛАРЕ» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; зобов'язано Центральну ОДПІ м. Харкова вважати поновленою дію реєстрації платника податку на додану вартість юридичної особи ТОВ «ТУЛАРЕ» (, індивідуальний податковий номер 92) від 01.03.2015 з моменту його анулювання зі збереженням податкових показників в розмірі 7 710 266,49 гривень на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість юридичної особи ТОВ «ТУЛАРЕ»; зобов'язано Центральну ОДПІ м. Харкова відновити показники в обліковій картці на рахунку платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість юридичної особи ТОВ «ТУЛАРЕ» щодо суми податку на додану вартість у розмірі 7 710 266,49 гривень, відповідно до зареєстрованих в Єдиному державному реєстрі вхідних податкових накладних всього на суму 46 261 599,14 гривень, у тому числі податку на додану вартість - 7 710 266,49 гривень; зобов'язано Центральну ОДПІ м. Харкова подати до Державної казначейської служби України висновок та документи, згідно до ст. 43 ПК України, з метою повернення ТОВ «ТУЛАРЕ» коштів помилково та/або надміру зарахованих до бюджету в розмірі 7 710 266,49 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального права.

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, вважає касаційну скаргу відповідача-3 необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому засіданні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.01.2015 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зроблено запис про реєстрацію ТОВ «ТУЛАРЕ» за номером 1 052773 та присвоєно ідентифікаційний код юридичної особи 39608118, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02.02.2015, а 30.01.2015 позивача взято на облік у ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві та 01.03.2015 зареєстровано платником податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2015 між позивачем та ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві було укладено договір про визнання електронних документів № 270320151, предметом якого було визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу, відповідно до п. 1 р.1 зазначеного договору. Зазначений договір прийнято ДФС України, що підтверджується квитанцією № 2. За умовами вказаного договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами, тобто з 27.03.2015.

Водночас, 31.03.2015 ДФС України не було прийнято податкові накладні, а саме: № 30032, № 30089, № 30026, № 1073, № 3071031, № 300043, № 302, № 30099, № 1694, № 30038, № 29, № 30062, № 1351, № 1550030, № 690, № 4293, № 4280, № 30044, № 171, № 30062, № 12, № 30075, № 30071, № 30138, № 30130, № 30036, № 30041, № 30031, № 30022 , № 905, № 30071, № 917, № 570, № 30092, № 30091, № 30090, № 509, № 306, № 959, № 30025, № 303, № 30079, № 30086, № 30083, № 30078, № 30080, № 30036, № 1082, № 16, № 1256, № 1255, № 30049, № 30054, подані позивачем, з посиланням на порушення вимог п. «г» ст. 201 ПК України, а саме: місцезнаходження юридичної особи продавця товарів/послуг, вказане у документі не відповідає інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

В силу положень п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Як вірно зауважено судами, відмовити у прийнятті для реєстрації наданих платником податку податкових накладних центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, може лише в разі, якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно п. 201.1 ст. 201 та/або п. 192.1 ст.192 ПК України. У такому разі протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді в текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин такого неприйняття.

При дослідженні матеріалів справи судами встановлено, що позивач не змінював своє місцезнаходження, як на дату укладення договору, так і на дату подання податкових накладних, зокрема, місцезнаходженням товариства було: м. Київ, вул. Маршала Рибалка, буд. 5, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02.02.2015 та договір суборенди № 290115.5025/20 від 29.01.2015.

Водночас, судами встановлено, що податкові накладні позивачем були сформовані у відповідності до вимог ст. 201 ПК України, що не спростовано податковим органом.

Відповідно до п. 9 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010, закріплено виключний перелік підстав для відмови в прийнятті реєстрації податкових накладних та розрахунку, а саме: причиною відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є: 1) наявність помилок під час заповнення податкової накладної; 2) відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; 3) факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; 4) порушення вимог щодо наявності суми податку, обчисленої відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 ПК України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 року); 5) порушення вимог, установлених п. 201.1 ст. 201 та/ або п. 192.1 ст. 192 ПК України.

Крім того, наявні у матеріалах справи копії квитанцій свідчать, що при перевірці документів податковим органом не було встановлено жодних підстав, передбачених п. 9 Порядку № 1246 від 29.12.2010, для неприйняття з метою реєстрації податкових накладних, надісланих позивачем, у зв'язку з чим, підстави для відмови в прийнятті для реєстрації зазначених податкових накладних відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що дії відповідного податкового органу щодо неприйняття даних податкових накладних для реєстрації є протиправними.

Положеннями пп. 3.1, пп. 3.2 п. 3 р. 3 договору від 27.03.2015 № 270320151 закріплено обов'язок органу ДПС забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді платника податків у терміни, визначені законодавством для податкових документів в паперовому вигляді та їх комп'ютерну обробку; забезпечити відправлення квитанції на електронну адресу платника податків.

Відповідно до п. 4 р. 6 вказаного договору, орган ДПС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку на ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або у разі зміни Платником місця реєстрації.

У ході розгляду справи судами встановлено, що з моменту укладення договору від 27.03.2015 № 270320151, позивач здійснював подання податкових декларацій за основним місцем обліку, зокрема, до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, на підтвердження чого товариство отримувало квитанції про прийняття декларацій за період з березня по липень 2015 року.

Так, за вказаний період, обсяг постачання позивача склав 38 551 332,00 гривні та сума податку на додану вартість склала 7 710 266,00 гривень, в сумі 46 261 599,00 гривень, що підтверджується податковими деклараціями.

Також, судами вірно зауважено про факт прийняття відповідачем-3 податкових накладних за період з березня по липень 2015 року, де зазначалась адреса: м. Київ, вул. Маршала Рибалка, буд. 5, що підтверджується квитанціями про прийняття, податкових декларацій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не змінював свого місцезнаходження до липня 2015 року, тобто до надходження, зазначеної податкової накладної до ДПС України центрального рівня, що підтверджується витягом № 340 з Реєстру платників податку на додану вартість від 18.02.2015 року та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02.02.2015.

Однак, податкові декларації за період з березня по липень 2015 року не прийнято центральним рівнем ДПС України з посиланням на порушення вимог Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, а саме: для платника , не укладено договір про визнання електронної звітності, з чим обґрунтовано не погодилися суди попередніх інстанцій, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміни і розірвання договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачене законом або договором.

Сторона договору, яка вважає необхідним змінити або розірвати договір, повинна направити пропозицію іншій стороні в письмовій формі.

Сторона договору, яка отримала пропозицію щодо змін або розірвання договору, в двадцятиденний термін після її отримання, повідомляє іншу сторону про результат розгляду.

Стаття 188 Господарського кодексу України кореспондується з статтею 651 Цивільного кодексу України, яка передбачає: договір може бути зміненим або розірваним лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або законом.

Так, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві протиправно розірвано в односторонньому порядку договір про визнання електронної звітності № 270320151 від 27.03.2015, укладений з позивачем, а також безпідставно відмовлено товариству у прийняті податкової декларації за період з березня по липень 2015 року, оскільки позивач мав постійне місцезнаходження, про що свідчать виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02.02.2015.

Водночас, судами встановлено, що рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 06.07.2015 про анулювання реєстрації свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «ТУЛАРЕ», прийнято з огляду на наявний у ЄДР запис про відсутність позивача за місцезнаходженням, а підставою анулювання зазначено: за самостійним рішенням контролюючого органу.

У ході розгляду справи судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач змінив своє місцезнаходження на адресу: 61019, Харківська область, м. Харків, вул. Архангельська, буд., 13, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.08.2015, договором оренди № 20/08/15-4 від 20.08.2015 та актом приймання-передачі до зазначеного договору від 20.08.2015.

Колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій щодо безпідставності оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. «ж» п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо: в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців наявний запис про відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання) або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Порядок внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців запису про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням або запису про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу визначено Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 № 755-VI (далі - Закон № 755-VI).

Відповідно до п. 3 ст. 9 Закону № 755-VI відомості вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі: відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

Відповідно до р. 3 Положення про організацію взаємодії підрозділів податкової міліції з іншими структурними підрозділами органів державної податкової служби для встановлення місцезнаходження платника податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації від 17.05.2010 № 336 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення), щодо кожного платника податків, який відсутній за місцезнаходженням (місцем проживання) та місцезнаходження (місце проживання) якого не з'ясовано, структурні підрозділ органу ДПС проводить такі заходи: шляхом спілкування (телефон, пошта, факс, виїзд за місцезнаходженням тощо) із платником податків з'ясовує його фактичне місцезнаходження (місце проживання); за допомогою Єдиного банку даних платників податків встановлює місце проживання засновників і керівників платника податків та отримує інформацію стосовно інших платників податків, де зазначені особи є засновниками чи керівниками.

Згідно до п. 3.3 Положення у разі підтвердження відсутності платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) структурний підрозділ органу ДПС, який є ініціатором запиту, готує за відповідною формою запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків та направляє до підрозділу податкової міліції.

Відповідно до п. 4.3. Положення за даними адресного бюро Міністерства внутрішніх справ України встановлюються місця реєстрації фізичних осіб та всіх посадових осіб, засновників платника податків (заходи оформити довідкою або рапортом).

Згідно з п. 4.5 Положення за необхідності співробітник податкової міліції звертається із письмовим запитом до відповідного структурного підрозділу органів ДПС про отримання інформації щодо джерел доходів засновників і керівників платника податків.

Відповідно до п. 4.5. Положення за встановленими адресами здійснюються виїзди та опитуються засновники і керівники платника податків (за згодою) щодо фактичного місцезнаходження платника податків та документів фінансово-господарської діяльності (заходи оформити поясненням або рапортом).

Згідно з п. 12.2 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Мінфіну від 09.12.2011 № 1588 (далі - Порядок № 1588) підрозділи контролюючого органу: стосовно платників податків, якими не подано у встановлені законом терміни податкових декларацій (звітів, розрахунків), у порядку, передбаченому законодавством, самостійно визначають суму грошового зобов'язання, проводять роботу з узгодження грошового зобов'язання та інші заходи, а також стосовно платників податків, які мають податковий борг, у порядку, передбаченому законодавством, здійснюють заходи з погашення податкового боргу.

У рамках проведення цих заходів, а також при призначенні чи проведенні будь-якого виду перевірки платника податків чи при виконанні інших службових обов'язків працівниками контролюючих органів здійснюється або може здійснюватися перевірка місцезнаходження (місця проживання) платника податків. За наслідками перевірки складається акт перевірки місцезнаходження платника податків. Якщо встановлено відсутність платника податків за його місцезнаходженням (місцем проживання), то проводиться робота із з'ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків, відповідальних та пов'язаних осіб.

Відповідно до п. 12.3. Порядку № 1588 у разі неможливості вручення платнику податків довідки, свідоцтва, листа чи будь-якого іншого документа, направленого органом державної податкової служби, у зв'язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) замість акта перевірки місцезнаходження (місця проживання) платника податків оформляється довідка про неможливість вручення документа платнику податків із зазначенням причин та додаванням відповідних документів (за наявності). Заміна акту довідкою не проводиться, якщо іншими нормативно-правовими актами передбачено складання акту.

Акт перевірки місцезнаходження платника податків або довідка про неможливість вручення документа платнику податків не складається працівниками органів державної податкової служби, якщо до Єдиного державного реєстру внесено запис про відсутність платника податків за місцезнаходженням.

Згідно з п. 12.4 Порядку № 1588 щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та нез'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ органу державної податкової служби, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою. До Єдиного банку даних юридичних осіб та Реєстру самозайнятих осіб вносяться дані про подання запиту.

Також, відповідно до п. 12.5. Порядку № 1588 якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) органу державної податкової служби приймає рішення про направлення до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за ф. № 18-ОПП для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону.

Згідно ч. 13 ст. 19 Закону № 755-VI державний реєстратор залишає реєстраційну картку про підтвердження відомостей про юридичну особу без розгляду, про що повідомляє заявника у випадках, передбачених частиною шостою цієї статті, та у порядку, встановленому частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до ч. 14 ст. 19 Закону № 755-VI, у разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу. Якщо державному реєстратору повернуто поштове відправлення, державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Таким чином, процедура встановлення місцезнаходження платника податків передбачає проведення певних заходів співробітниками органів ДПС за місцезнаходженням платника податків, його засновників та керівників, які не були проведені.

Одночасно судами встановлено, що ТОВ «ТУЛАРЕ» не отримувало від державного реєстратора повідомлення, щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки, що не спростовано останнім.

Як вірно зауважено судами, порядок та випадки анулювання реєстрації особи як платника податку на додану вартість закріплені в ст. 184 ПК України, а безпосередньо процедура реєстрації та анулювання реєстрації платника податку на додану вартість визначено Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 № 1130 (далі - Положення № 1130).

Відповідно до Положенням № 1130 реєстрація осіб платниками ПДВ, перереєстрація платників ПДВ проводяться шляхом внесення записів до Реєстру із формуванням за кожним таким записом окремого ідентифікатора. Особа є зареєстрованою платником ПДВ з відповідної дати реєстрації, внесеної до Реєстру. Реєстрація платника ПДВ є анульованою з дати виключення цього платника ПДВ з Реєстру.

Відповідно до п. 184.2 ст. 184 ПК України, анулювання реєстрації у підпунктах «б» - «з» п. 184.1 цієї статті може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

Згідно із п. 5.5 р. 5 Положення № 1130 контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав. Рішення про анулювання реєстрації за ініціативою контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтверджених документів (відомостей). Одним з таких відомостей, зокрема, є повідомлення державного реєстратора, відомості з Єдиного державного реєстру щодо наявності запису про відсутність юридичної особи або фізичної особи-підприємця за місцезнаходженням (місцем проживання) або запису про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу (підстава - пп. «ж» п. 184.1 ст. 184 р. V Кодексу).

Рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу оформляється за формою № 6-РПДВ.

Таке рішення складається у двох примірниках комісією, утвореною відповідно до розпорядження контролюючого органу, та підписується керівником контролюючого органу. У рішенні про анулювання реєстрації платника ПДВ обов'язково вказуються підстави (одна або декілька) для такого анулювання з посиланням на відповідні норми Кодексу. Дата підписання рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ вважається днем прийняття такого рішення.

Також, відповідно до п. 184.10 ст. 184 ПК України, після прийняття рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, контролюючий орган зобов'язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації, однак, яв встановлено у ході розгляду справи такого повідомлення-рішення ТОВ «ТУЛАРЕ» не отримувало.

Згідно з п. 184.5 ст. 184 ПК України з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних.

Водночас, згідно з п. 5.10 р. 5 Положення № 1130 рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу може бути оскаржене в адміністративному порядку відповідно до вимог статті 56 ПК України або до суду.

Згідно з п. 56.1 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Отже, враховуючи, що відповідачем-3 не було надіслано позивачу жодних повідомлень та недотримана процедура встановлення місцезнаходження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про анулювання ТОВ «ТУЛАРЕ» як платника податку на додану вартість за самостійним рішенням контролюючого органу від 06.07.2015 є необґрунтованим та вчиненим з порушенням підстав та способу передбаченого законодавством, а тому підлягає визнанню неправомірним та скасуванню.

Положеннями п. 7 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого КМУ від 16.10.2014 № 569 встановлено, що у разі анулювання реєстрації платника податку - суб'єкта спеціального режиму оподаткування або виключення його з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування його додаткові електронні рахунки, на яких відсутні кошти, закриваються не раніше ніж протягом наступного робочого дня, що настає за днем такого анулювання/виключення.

Для закриття електронного рахунка (в тому числі додаткового електронного рахунка) ДФС надсилає Казначейству реєстр платників податку, в якому зазначаються найменування або прізвище, ім'я та по батькові платника податку, податковий номер або номер та серія паспорта (для фізичних осіб-підприємців, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), індивідуальний податковий номер платника податку та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету.

На підставі такого реєстру Казначейство перераховує суми податку до бюджету, в тому числі суми податку, зараховані на додаткові електронні рахунки і не списані з рахунка станом на наступний робочий день з дня анулювання реєстрації платника податку - суб'єкта спеціального режиму оподаткування або виключення його з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування.

Повідомлення про закриття електронних рахунків казначейство надсилає ДФС у день закриття такого рахунка.

Колегія суддів вважає, що з огляду на безпідставність анулювання реєстрацію платника податку на додану вартість позивача, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо протиправності дій ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДІС у м. Києві зі зняття з товариства податкового кредиту у сумі 7 710 266,49 гривень, оскільки ТОВ «ТУЛАРЕ» знаходилось за місцем реєстрації, що свідчить про наявність підстав для повернення йому податкового кредиту у сумі 7 710 266,00 гривень на його рахунок.

З аналізу наведених норм та встановлених обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість висновків податкового органу та правомірно частково задовольнили позовні вимоги ТОВ «ТУЛАРЕ».

Частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте податковий орган цього обов'язку не виконав.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які б могли призвести до скасування оскаржуваних рішень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 у справі № 820/504/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова
Судді: О.А. Веденяпін
І.В. Приходько