Справа № 804/330/17
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 рокусправа № 804/330/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 р. по справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування постанови ,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 09.11.2016 року № 476.1-7/300 про накладення штрафу у розмірі 87 000 грн., винесену першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Тимченко Людмилою Вікторівною.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.08.2016 року до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області надійшов лист від Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 19.08.2016 року № 19103/10/04-64-1303, щодо результатів перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому зазначено про виявленні порушення трудового законодавства.

Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі згоди Державної служби України з питань праці (лист від 14.09.2016 року) прийнято наказ 17.10.2016 року № 1527-П про призначення позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

У період з 20.10.2016 року по 21.10.2016 року на підставі направлення на проведення перевірки від 18.10.2016 року № 402 та наказу від 17.10.2016 року № 1527-П посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було проведено перевірку, за результатами якої складено акт від 21.10.2016 року № 476/4.1-7, в якому встановлено порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме допуск до роботи 2 працівників без укладення трудового договору та не повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації держаної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу та ст.253 КЗпП України в частині не сплати єдиного внеску.

09.11.2016 року відповідачем було винесено постанову № 476/4.1.-7/300, згідно якої на позивач накладено штраф на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України в сумі 87 000 грн.

Відмовляючи задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з акту перевірки вбачається допущення позивачем порушення щодо допуску до роботи 2 працівників без укладення трудового договору, що не заперечувалося представником позивача у судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно підпункту 9 пункту 4 вказаного Положення Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів затверджений наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02 липня 2012 року (далі - Порядок № 390).

Згідно пункту 2 цього Порядку право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Абзацом 1 пункту 3 Порядку № 390 передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення (абзац 4 пункту 3 Порядку № 390).

Згідно пункту 7 Порядку № 390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Так, згідно акту перевірки від 21.10.2017 року позивачем, під час перевірки, було надано відповідачу пояснення (копія письмових пояснень позивача аналогічного змісту міститься в матеріалах справи), що на момент проведення перевірки податковим органом у неї на виробництві робочих рукавиць знаходились ОСОБА_3, який перебував на стажуванні і з 03.08.2017 року був прийнятий на роботу, та разово запрошена ОСОБА_4 Факт наявності трудових відносин з ОСОБА_3 підтверджується трудовим договором від 03.08.2016 року, відомістю нарахування та виплати заробітної плати за серпень 2016 року та заявою ОСОБА_3 від 08.08.2016 року про звільнення.

Згідно пояснень позивача, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення від 21.10.2016 року №275/4.1-7 щодо порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, останньою зазначено, що порушення було через необізнаність та відсутність досвіду в даній галузі.

Згідно припису Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 21.10.2016 року позивачеві було приписано усунути порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, з терміном виконання 1 місяць.

На виконання вказаного припису 16.12.2016 року позивачем було надано інформацію, що з моменту проведення перевірки найманих робітників вона не наймала, єдиний внесок по ОСОБА_6 виплатила, на підтвердження чого надала платіжні доручення.

Згідно частин 1 - 3 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 частини 2 статті 265 КЗпП України).

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП України та частинами 2 - 7 статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509.

Відповідно до пункту 2 цього Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Таким чином за змістом наведених норм, питання безпосереднього виконання роботи конкретної особи у конкретного суб'єкта господарської діяльності мало бути предметом детальної перевірки та об'єктивного дослідження відповідачем.

У той же час, як було встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач не встановлював порушення позивачем трудового законодавства безпосередньо за результатами перевірки, а зафіксував порушення в акті перевірки виключно на підставі даних акту перевірки податкового органу та письмових пояснень позивача. При цьому, зазначеними вище документами, які містяться в матеріалах справи, підтверджується наявність трудових відносин позивача з ОСОБА_3 з 03.08.2016 року.

При цьому, документів щодо особи ОСОБА_4, крім даних акту перевірки податкового органу, щодо обставин працевлаштування якої відповідач дійшов висновку про допущення порушення позивачем трудового законодавства, не отримував, особу не встановлював і не перевіряв. Матеріали справи таких документів також не містять. При цьому, наявні в матеріалах справи документи, містять розбіжності щодо прізвища ОСОБА_4

Таким чином, з урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем під час проведення перевірки, не було всебічно та повно досліджено обставини в частині порушення щодо допуску до роботи особи ОСОБА_4, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову відповідача щодо накладення штрафу в цій частині 43 500 (сорок три тисячі п'ятсот) грн.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2017 р. - скасувати.

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 09.11.2016 року скасувати в частині накладення на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 43 500 (сорок три тисячі п'ятсот) грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова виготовлена 10.11.2017 року.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим