Справа № 826/7912/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 листопада 2017 року № 826/7912/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобудінвест» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" Білої І.В., третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Альведен-3000», про визнання протиправними та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлобудінвест» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" Білої Ірини Володимирівни (далі - відповідач та/або Уповноважена особа), та просить суд визнати проти правними та скасувати рішення Уповноваженої особи № 12-ТА від 18 березня 2016 року в частині нікчемності операції зі списання грошових коштів з вкладного/депозитного рахунку ТОВ «Альведен-3000» № 0038 в сумі 5 000 000, 00 грн. на аналітичний рахунок № 4046, відкритий для погашення заборгованості ТОВ «Житлобудінвест» за кредитним договором № 5027 від 18 лютого 2015 року, оформлену меморіальним ордером 13493421 від 26 листопада 2015 року, та операції зі списання грошових коштів з вкладного/депозитного рахунку ТОВ «Альведен-3000» № 0505 в сумі 5 000 000,00 грн. на аналітичний рахунок № 4046, відкритий для погашення заборгованості ТОВ «Житлобудінвест» за кредитним договором № 5027 від 18 лютого 2015 року, оформлену меморіальним ордером № 13493662 від 26 листопада 2015 року та застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з лютого 2015 року мав кредитні правовідносини з Публічним акціонерним товариством "Укрінбанк" на загальну суму 10 000 000, 00 грн., які було достроково погашено за домовленістю із банком за рахунок депозитів ТОВ «Альведен-3000», про що наявні документальні підтвердження. У листопаді 2015 року правовідносини з банком припинилися у зв'язку з повним виконанням кредитних зобов'язань шляхом звернення стягнення на передані у заставу майнові права на депозитні кошти, списання їх з депозитних рахунків третьої особи та направлення на погашення заборгованості перед банком за кредитним договором.

24 грудня 2015 року згідно постанови Правління Національного банку України № 934/БТ Публічне акціонерне товариство "Укрінбанк" віднесено до категорії неплатоспроможних, призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано йому повноваження тимчасового адміністратора.

18 березня 2016 року рішенням відповідача № 12-ТА дії банку щодо звернення стягнення на передані у заставу майнові права на депозитні кошти шляхом списання їх з депозитних рахунків третьої особи та направлення їх на погашення кредитної заборгованості було віднесено до категорії нікчемних та визнано нікчемними. Одночасно постановлено застосувати до таких правочинів наслідки нікчемності (недійсності) у вигляді сторнування банківських проводок та повернення Заставодавцю (третій особі) списаних коштів, відновлення в балансі банку списаної заборгованості та проведення нарахування/ донарахування/перерахування відповідних платежів по кредитному договору, у тому числі процентів, комісій і т.і.

Зазначене рішення відповідача позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, при цьому посилаючись на те, що укладення договору застави та звернення стягнення на предмет застави здійснюється з метою отримання переваг, які у даному випадку отримує виключно заставодержатель, а не банк чи заставодавець, тому обставин надання банком додаткових пільг чи переваг позивачу або третій особі при укладенні кредитного договору, договору застави, чи зверненні стягнення на предмет застави не вбачається. Крім того,спростовуючи доводи відповідача, викладені у спірному рішенні, позивач зазначає, що при вчиненні процедури звернення стягнення на заставне майно (право вимоги), банк не допускав порушень процедури, визначеної договором та чинним законодавством.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" в судове засідання не з'явився, письмових заперечень щодо позовних вимог до суду не надав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року провадження у справі закрито.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 31 січня 2017 року (протокольною) відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд перейшов у письмове провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2015 року між позивачем та ПАТ «Укрінбанк» (далі - відповідач, Банк) укладено Кредитний договір № 5027, за яким надано кредит в сумі 5 000 000, 00 грн.

Додатковою угодою № 1 від 30 березня 2015 року до Кредитного договору суму кредиту збільшено до 10 000 000, 00 грн.

Для забезпечення виконання кредитним зобов'язань між Банком та ТОВ «Альведен-3000» укладено договори застави майнових прав, а саме:

- № 1 від 18 лютого 2015 року на суму 5 000 000 грн.;

- № 2 від 30 березня 2015 року на суму 5 000 000 грн.

10 вересня 2015 року позивач звернувся до Банку з проханням надати дозвіл на дострокове погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором за рахунок депозитів ТОВ «Альведен-3000» згідно Договору банківського вкладу «Стандарт» № 1973459/ГО-1193 від 29 серпня 2014 року та Договору банківського вкладу «Стандарт» № 19739/ГО від 02 березня 2015 року, що є забезпеченням за вищевказаним договором (лист № 10-09-15/1 від 10 вересня 2015 року в матеріалах справи), та листом № 01-10-15/1 від 01 жовтня 2015 року повідомив Банк про неспроможність виконати свої зобов'язання за Кредитним договором з проханням вважати граничний термін повернення кредиту таким, що настав, з використанням права звернення стягнення на предмет застави.

З огляду на неналежне виконання умов Кредитного договору Банк 27 жовтня 2015 року направив позивачу повідомлення № 4513/0/2-15 про порушення зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет застави.

Оскільки допущене порушення зобов'язання усунуто не було, 26 листопада 2015 року Банк здійснив звернення стягнення на передані у заставу майнові права на депозитні кошти шляхом списання їх з депозитних рахунків третьої особи та направив їх на погашення заборгованості позивача перед Банком за Кредитним договором, після чого 30 листопада 2015 року надіслав позивачу та третій особі звіт про отримані платежі та про погашення ТОВ «Альведен-3000» кредитної заборгованості позивача за Кредитним договором.

Листом № 5122/0/2-15 від 30 листопада 2015 року банк повідомив позивача про те, що позивач згідно Кредитного договору не має заборгованості перед банком.

У подальшому 24 грудня 2015 року постановою Правління Національного банку України № 934/БТ Публічне акціонерне товариство "Укрінбанк" віднесено до категорії неплатоспроможних, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року № 23924 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Укрінбанк» Білій Ірині Володимирівні.

Рішенням відповідача № 12-ТА від 18 березня 2016 року дії Банку щодо звернення стягнення на передані у заставу майнові права на депозитні кошти шляхом списання їх з депозитних рахунків третьої особи та направлення на погашення заборгованості було віднесено до категорії нікчемних та визнано нікчемними. Одночасно постановлено застосувати до таких правочинів наслідки нікчемності (недійсності) у вигляді сторнування банківських проводок та повернення Заставодавцю (третій особі) списаних коштів, відновлення в балансі Банку списаної заборгованості та проведення нарахування/донарахування/перерахування відповідних платежів по Кредитному договору, у тому числі процентів, комісій тощо.

Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його права та інтереси, через що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів, дійшов до наступних висновків.

На час виникнення спірні правовідносини регулювалися Цивільним кодексом України, Законами України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ (далі - Закон № 4452), «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року (далі - Закон № 1255), «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року (Далі - Закон № 2654).

В оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що нікчемність правочинів обумовлюється наданням Заставодавцю (третій особі) та Позичальнику (позивачу) переваг, не передбачених ані законом, ні внутрішніми документами Банку. Такими перевагами, на думку відповідача, для Заставодавця виступає створення Банком можливості при наявності значної кількості кредиторів та незадоволених кредиторських вимог, а також фактичної втрати Банком власної платоспроможності, в тому числі здатності повернути в натурі всі залучені від кредиторів кошти, отримати задоволення своїх кредиторських вимог до Банку через набуття належних Банку прав вимоги до Позичальника, а для Позичальника - можливості зменшити власну дебіторську заборгованість перед Банком через її штучне погашення, тобто фактично за рахунок коригування Банком структури власного балансу та зміни структури власних зобов'язань, без здійснення реальних платежів в оплату свого боргу. Про надання переваг також свідчить допущене Банком свідоме та явне порушення процедури звернення стягнення на заставне майно (право вимоги), передбачене як самими Договорами застави, так і приписами чинного законодавства.

Разом з тим, суд критично сприймає зазначені висновки та зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону № 1255 звернення стягнення на предмет обтяження полягає у вжитті обтяжувачем передбачених законом заходів щодо предмета обтяження для задоволення своїх прав чи вимог, які випливають із змісту обтяження.

Приписами статті 1 Закону № 2654 передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналіз зазначених правових норм дає суду право зробити висновок, що укладення договору застави та звернення стягнення на предмет застави (в разі невиконання умов кредитного договору) дійсно здійснюється з метою отримання переваг, проте виключно заставодержателем, тобто Банком, але не іншою стороною - боржником або заставодавцем. Наслідком застосування банком правового інституту звернення стягнення на суму депозитних коштів є припинення права власності на них заставодавцем та перехід їх до стягувача (банку).

Відповідно до вимог статті 27 Закону № 1255 якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжував, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право. Протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж права, можуть письмово заявити обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, про свій намір отримати задоволення своїх забезпечених обтяженням вимог за рахунок предмета забезпечувального обтяження. Після закінчення строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, обтяжував з вищим пріоритетом, який висловив намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, надсилає письмове повідомлення всім особам, які повинні виконати вимоги за відповідним правом грошової вимоги боржника, яке є предметом забезпечувального обтяження. З дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжував з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги.

Оскільки у спірних правовідносинах ПАТ «Укрінбанк» був єдиним обтяжувачем права вимоги грошових коштів, розміщених на рахунках згідно Договору банківського вкладу «Стандарт» № 1973459/ГО-1193 від 29 серпня 2014 року та Договору банківського вкладу «Стандарт» № 19739/ГО від 02 березня 2015 року, то у даному випадку не було об'єктивної потреби у направленні повідомлення про порушення основного зобов'язання. Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України у своєму рішенні від 31 жовтня 2011 року у справі № 6-47цс11, де зазначено, що положення частин третьої та четвертої статті 32 Закону № 1255 щодо необхідності направлення письмового повідомлення підлягають застосуванню тільки в разі наявності інших обтяжувачів із відповідним пріоритетом.

Критичними на думку суду є також висновки відповідача щодо відсутності у ПАТ «Укрінбанк» права на дострокове звернення стягнення на предмет застави в обсязі, що перевищує прострочений борг, з огляду на таке.

Судом досліджено зміст Кредитного договору № 5027 від 18 лютого 2015 року та з'ясовано, що у пункті 5.2.5 зазначено, що у разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором, у разі прийняття Позичальником рішення про зменшення свого статутного капіталу, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за Договором, відшкодування збитків, та звернути стягнення на предмет застави чи інше майно, що належить Позичальнику. Крім цього, пункт 6.2 Кредитного договору передбачає, що у разі, коли виникла і триває подія невиконання зобов'язань, сума кредиту, нараховані проценти, а також інші суми, що нараховані згідно з цим договором, підлягають достроковому поверненню.

Зазначені обставини підтверджують наявність у ПАТ «Укрінбанк» права вимоги дострокового повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що ТОВ «Житлобудінвест» договірні зобов'язання не виконав належним чином, у ПАТ «Укрінбанк» виникло право ініціювання звернення стягнення на предмет застави, що узгоджується з приписами частини другої статті 1050 ЦК України, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що ПАТ «Укрінбанк» здійснивши примусове стягнення заборгованості позивача за Кредитним договором, у тому числі шляхом списання грошових коштів у сумі 10 000 000, 00 грн., що розміщувалися на депозитних рахунках ТОВ «Альведен-2000», діяло на підставі, у межах та у спосіб, передбачені законодавством України, натомість відповідач прийняв оскаржуване рішення всупереч вимогам Кредитного договору та вимог Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб та «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Додатково суд зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року у справі № 823/1162/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року, визнано незаконною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 934 від 24 грудня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Український інноваційний банк» до категорії неплатоспроможних»; визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 239 від 24 грудня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасової адміністрації банку; зобов'язано НБУ надати термін 95 днів для відновлення платоспроможності ПАТ «Укрінбанк».

Зазначена обставина, на думку суду, виключає можливість створення для ТОВ «Житлобудінвест» жодних правових наслідків, зокрема і у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Укрінбанк» Білої І.В. № 12-ТА від 18 лютого 2016 року «Про віднесення правочинів до категорії нікчемних та застосування наслідків нікчемності» є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною. У справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254-256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» Білої Ірини Володимирівни № 12-ТА від 18 березня 2016 року в частині нікчемності операції зі списання грошових коштів з вкладного/депозитного рахунку ТОВ «Альведен-3000» № 0038 в сумі 5 000 000, 00 грн. на аналітичний рахунок № 4046, відкритий для погашення заборгованості ТОВ «Житлобудінвест» за кредитним договором № 5027 від 18 лютого 2015 року, оформлену меморіальним ордером 13493421 від 26 листопада 2015 року, та операції зі списання грошових коштів з вкладного/депозитного рахунку ТОВ «Альведен-3000» № 0505 в сумі 5 000 000,00 грн. на аналітичний рахунок № 4046, відкритий для погашення заборгованості ТОВ «Житлобудінвест» за кредитним договором № 5027 від 18 лютого 2015 року, оформлену меморіальним ордером № 13493662 від 26 листопада 2015 року та застосування наслідків недійсності правочину.

3. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобудінвест» (, м. Київ, вул.. Б.Хмельницького, 68, кв. 73) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 450, 00 грн. (одна тисяча чотириста п'ятдесят грн. 00 коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда