Справа № 804/3890/17
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2017 р. Справа № 804/3890/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника територіального сервісного центру №1244 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Свинаренко В.Б., територіального сервісного центру №1244 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, з урахуванням уточнень до начальника територіального сервісного центру №1244 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Свинаренко В.Б., територіального сервісного центру №1244 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати незаконним рішення начальника територіального сервісного центру №1244 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Свинаренко В.Б. викладеного в листі №С-68 від 06.06.2017 року, згідно з яким ОСОБА_4 відмовлено у видачі номерного знаку НОМЕР_1 при перереєстрації транспортного засобу, на підставі п. 42 постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, оскільки останній не є власником даного номерного знаку та скасувати його;
- зобов'язати уповноважених службових осіб територіального сервісного центру №1244 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області видати ОСОБА_2 номерний знак НОМЕР_1 при перереєстрації транспортного засобу марки GEELY, модель: НОМЕР_3, 2008 року випуску, номер кузова: НОМЕР_4.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що начальником територіального сервісного центру №1244 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Свинаренко В.Б., відмовлено йому у видачі номерного знаку НОМЕР_1 при реєстрації транспортного засобу, оскільки він нібито не є власником даного номерного знаку. Позивач зазначає, що він, як особа, яка була фактичним власником автомобілю TOYOTA RAV4, 2001р.в., реєстрацій номер НОМЕР_1, придбаного на підставі довіреності, є представником власника вказаних номерних знаків, безпосередньо здійснював оплату за їх зберігання протягом майже півтора року, явно підпадає під ознаки поняття: «власник». Позивач вважає вищезазначену відмову у видачі номерного знаку НОМЕР_1 безпідставною.
Відповідач правом на надання письмових заперечень, чи пояснень по суті спору станом на час прийняття судом рішення по суті спору не скористався.
Позивача проти розгляду в порядку письмового провадження не заперечував.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
Ухвалою суду від 02.10.2017р. відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 лютого 2016 року, позивачем, на підставі генеральної довіреності №НАТ 332253 від 22.02.2016 року, копія якої наявна в матеріалах справи, виписаної від ОСОБА_5, придбано автомобіль TOYOTA RAV4, 2001 року випуску, сірого кольору, кузов НОМЕР_5, реєстрацій номер НОМЕР_1, який перебуває на обліку в центрі 1245.
Згідно вказаної довіреності позивач має право, зокрема:
- керувати автомобілем; представляти інтереси в органах нотаріату, відповідних органах ДАІ або будь-яких інших установах, підприємствах і організаціях незалежно від їх підпорядкування і фірм власності з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією, ремонтом та відчуженням автомобілю, його переобладнанням, проходженням технічного огляду;
-зняти автомобіль з обліку, якщо в тому буде потреба; одержати транзитні номери; подавати та одержувати необхідні документи та довідки, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документа у разі його втрати;
- укладати та підписувати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем.
Довіреність видано з правом передоручення повноважень третім особам.
23.02.2016 року, після зняття з реєстрації транспортного засобу TOYOTA RAV4, 2001 року випуску, позивач звернувся до територіального сервісного центру №1244 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області із заявою про прийняття на зберігання до 23.08.2016р. номерних знаків НОМЕР_1, які були закріплені за його власним ТЗ для наступного закріплення за іншим транспортним засобом.
02 червня 2017 року, ОСОБА_6 (бабуся позивача), видано довіреність №НМО 782954, копія якої наявна в матеріалах справи, на ім'я позивача щодо експлуатації та розпорядження (продати, обміняти, передати в оренду, позичку, заставляти в забезпечення власних зобов'язань тощо) автомобілем марки GEELY, модель: НОМЕР_3, 2008 року випуску, номер кузова: НОМЕР_6 НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_7, зареєстрований Центром 1241.
06 червня 2017 року позивач звернувся до ТСЦ 1244 із заявою про заміну державного номеру на автомобілі марки GEELY, на номерний знак, який знаходивися на зберіганні, а саме: НОМЕР_1.
Начальником територіального сервісного центру №1244 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Свинаренко В.Б., листом №31/4-1244-С-68 від 06.06.2017 року відмовлено у видачі номерного знаку НОМЕР_1 при реєстрації транспортного засобу. У вказаному листі зазначено, що відмовлено на підставі п.42 Постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, у зв'язку з тим, що позивач не є власником даного номерного знаку.
Судом також досліджені надані позивачем докази, а саме: квитанції про сплату державного збору, призначення платежу: за зберігання номерних знаків ТЗ, знятих з обліку для закріплення за іншим ТЗ, власник ОСОБА_2, період сплати з 23.02.2016р. та станом на момент розгляду справи.
Згідно положень статті 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.
Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.
Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлюється Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок №1388).
Згідно п.7 порядку №1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).
Відповідно до п.42 Порядку № 1388, Номерні знаки із знятих з обліку транспортних засобів за умови їх відповідності стандартам перезакріплюються за зверненням власників за іншими придбаними ними транспортними засобами або за транспортними засобами інших власників.
Відповідно п.1.1 Інструкції №379 ця Інструкція встановлює порядок здійснення центрами надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів (далі - Центри), державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (далі- ТЗ), оформлення і видачі свідоцтв про реєстрацію ТЗ, тимчасових реєстраційних талонів (далі - реєстраційні документи) та номерних знаків на ТЗ.
Пунктом 5.2 Інструкції №379 визначено, що номерні знаки, які були закріплені за ТЗ, вилучаються, про що робиться відповідна відмітка на заяві.
За письмовою заявою власника ТЗ або уповноваженої ним особи на вказаний у заяві термін номерні знаки, які були закріплені за цим ТЗ і відповідають діючим стандартам, приймаються на зберігання Центром, яке проводило зняття з обліку ТЗ, за умови внесення плати за їх зберігання відповідно до вимог пункту 3.5 глави 3 цієї Інструкції. Зазначені номерні знаки за зверненням їх власника перезакріплюються за іншими придбаними ними транспортними засобами або за транспортними засобами інших власників.
Пунктом 3.5 Інструкції №379 передбачено, що посадовою особою Центру перевіряються повнота і правильність внесення вартості плати за послуги, що можуть надаватися підрозділами ДАІ згідно з Переліком платних послуг, які можуть надаватися органами та підрозділами Міністерства внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2007 №795.
Згідно п.39 Переліку №795, за відповідальне зберігання номерних знаків транспортних засобів, знятих з обліку для подальшого закріплення за іншими транспортними засобами цього ж власника, здійснюється плата у сумі 3грн. за одну добу.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22 лютого 2016 року, на підставі генеральної довіреності №НАТ 332253 від 22.02.2016 року, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач придбав автомобіль TOYOTA RAV4, 2001 року випуску, реєстрацій номер НОМЕР_1.
23.02.2016 року після зняття з реєстрації транспортного засобу TOYOTA RAV4, 2001 року випуску, позивач звернувся до територіального сервісного центру №1244 із заявою про прийняття на зберігання до 23.08.2016р. номерних знаків НОМЕР_1.
06 червня 2017 року позивач звернувся до територіального сервісного центру 1244 із заявою про заміну державного номеру на автомобілі марки GEELY, на номерний знак, який знаходився на зберіганні, а саме: НОМЕР_1, проте начальником ТСЦ №1244 Свинаренко В.Б., йому було відмовлено у видачі номерного знаку НОМЕР_1, у зв'язку з тим, що позивач не є власником даного номерного знаку.
Пунктом 5.2 Інструкції №379 визначено, що власник ТЗ та номерних знаків має право на вказаний у відповідній заяві термін передати їх на зберігання до Центру, який проводив зняття з обліку ТЗ, за умови внесення плати за їх зберігання. Водночас номерні знаки за зверненням їх власника перезакріплюються або за іншими придбаними ними транспортними засобами або за транспортними засобами інших власників
Суд не погоджується із вказаною відмовою відповідача та вважає, що вона є протиправною, оскільки ОСОБА_2, як особа, яка була фактичним власником автомобілю TOYOTA RAV4, 2001 року випуску, реєстрацій номер НОМЕР_1, придбаного на підставі довіреності, є представником власника вказаних номерних знаків та безпосередньо здійснював оплату за їх зберігання, у зв'язку з чим є власником даного номерного знаку.
Свідок ОСОБА_7, колишній начальник ТСЦ №1244, у судовому засіданні пояснив, що позивачем, як представником первинного власника, який уповноважений на вчинення будь-яких дій, може бути подано заяву про закріплення номерних знаків за транспортними засобами інших власників.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Крім того, суд звертає увагу на те, що в листі Територіального сервісного центру №1244 Регіонального сервісного центру №31/4-1244-С-68 від 06.06.2017 року, не зазначено обґрунтованих мотивів відмови у задоволенні заяви позивача з посиланням на обставини, які враховувались при наданні такої відповіді.
Статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначено один із найважливіших принципів адміністративного судочинства - принцип верховенства права, відповідно до якого згідно частини першої указаної статті людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV визначено, що суди при розгляді справ застосовують практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У Рішенні від 27 вересня 2001 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Зважаючи на конституційний принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), відображений і в статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, варто зазначити і про те, що вирішуючи адміністративні справи, суд має перш за все виходити із того, що людина, її права та свободи є найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права повинен втілюватись через діяльність судової влади.
Відповідно до завдання, яке сформульовано у частині першій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, саме адміністративне судочинство спрямовано на захист прав, свобод, інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади та їх посадових і службових осіб.
Отже, рішення начальника ТСЦ №1244 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Свинаренко В.Б. викладеного в листі №31/4-1244-С-68 від 06.06.2017 року, згідно з яким ОСОБА_4 відмовлено у видачі номерного знаку НОМЕР_1 при перереєстрації транспортного засобу, є протиправним
Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним рішення начальника територіального сервісного центру №1244 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Свинаренко В.Б. викладеного в листі №31/4-1244-С-68 від 06.06.2017 року, згідно з яким ОСОБА_4 відмовлено у видачі номерного знаку НОМЕР_1 при перереєстрації транспортного засобу, на підставі п. 42 постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, та зобов'язання відповідача видати ОСОБА_2 номерний знак НОМЕР_1 при перереєстрації транспортного засобу марки GEELY, модель: НОМЕР_3, 2008 року випуску, номер кузова: НОМЕР_4.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_2 до начальника територіального сервісного центру №1244 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Свинаренко В.Б., територіального сервісного центру №1244 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення начальника територіального сервісного центру №1244 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Свинаренко В.Б. викладеного в листі №31/4-1244-С-68 від 06.06.2017 року, згідно з яким ОСОБА_4 відмовлено у видачі номерного знаку НОМЕР_1 при перереєстрації транспортного засобу, на підставі п. 42 постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, оскільки останній не є власником даного номерного знаку.
Зобов'язати уповноважених службових осіб територіального сервісного центру №1244 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області видати ОСОБА_2 номерний знак НОМЕР_1 при перереєстрації транспортного засобу марки GEELY, модель: НОМЕР_3, 2008 року випуску, номер кузова: НОМЕР_4.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова