Справа № 750/6787/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/6787/17 Головуючий у 1-й інстанції: Карапута Л.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Твердохліб В.А.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про скасування постанови,-

У С Т А Н О В И В:

Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернулось до Деснянського районного суду м. Чернігова з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, в якому просить скасувати постанову ВП № 51878373 від 05.07.2017 року старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Назаренко М.Б. щодо стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 66 грн. 40 коп.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідча, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.06.2016 року у справі № 750/4271/16-а визнано неправомірними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_3 у перерахунку розміру її пенсії за вислугою років у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013. Зобов'язано Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_3, у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям, відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» у розмірі 87% від заробітку, починаючи з 01.04.2016 року на підставі довідки державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області від 04.04.2016 року №10258/8/25-26-05-38, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше проведених виплат. Зобов'язано Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України під час проведення перерахунку пенсії за віком ОСОБА_3 враховувати винагороду за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу з урахуванням надбавки за спеціальне звання згідно наказу Державної податкової інспекції у м. Чернігові №1264 від 27.06.2008 року, які були враховані під час призначення пенсії позивачу.

03 липня 2016 року на виконання вказаного судового рішення стягувачу було видано виконавчий лист у справі № 750/4271/16-а, який поданий на примусове виконання у Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

08 серпня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Назаренко М.Б. винесено постанову ВП №21800664 про відкриття виконавчого провадження та встановлено боржнику строк для добровільного виконання до 15.08.2016 року. Копія зазначеної постанови отримана Чернігівським об'єднаним управління Пенсійного фонду України 10.08.2016 року.

05 липня 2017 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Назаренко М.Б. відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» винесла постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 66 грн. 40 коп. У розрахунок витрат виконавчого провадження включено: друк 1 аркуша (папір включено): 0,50х8=4 грн.; направлення рекомендованого листа: 1х11,40=11,40 грн.; плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження: 1х51,00= 51 грн. (а.с. 5).

Не погоджуючись з постановою щодо стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 66 грн.40 коп., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку у державного виконавця були підстави для стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить розрахунок здійснених виконавцем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідності до п. 1 ч. 1 статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що ним було виконано судове рішення у добровільному порядку до початку примусового виконання, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що позивач оскаржував постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51878373.

Крім того, Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено підстав для повернення виконавчого документа з мотивів добровільного виконання судового рішення.

Відповідності до ч. 1 статті 43 Закону № 1404 кошти виконавчого провадження складаються, в тому числі, з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з абз. 3 ч. 3 статті 42 Закону № 1404 розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29 вересня 2016 року "Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження" (далі - Наказ № 2830/5) визначено, що до видів витрат виконавчого провадження відносяться: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку; 9) послуги за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 розділу І зазначеного Наказу № 2830/5 до видів витрат виконавчого провадження належать: 1) Виготовлення документів виконавчого провадження: папір; -копіювання, друк документів; -канцтовари. 2) Пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв'язку.

Згідно з ч. 1, ч. 2 розділу ІІ Наказу № 2830/5 розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

У відповідності до ч. 1 розділу ХІІІ Закону № 1404 цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", крім статей 8, 9 та положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, які вводяться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, вказаний закон набрав чинності 05 жовтня 2016 року. Відтак, стаття 8 Закону № 1404 набрала чинності з 05 січня 2017 року, тобто до виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 3917/5 від 29 грудня 2016 року "Про встановлення розмірів плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями" з 05 січня 2017 року плата за користування системою становить 51 грн. за кожне відкрите виконавче провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає витрати за користування позивачем автоматизованою системою виконавчого провадження такими, що заявлені відповідачем правомірно.

Згідно розмірів витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, затверджених начальником Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Трейтяком О. М. 03 лютого 2017 року вартість друку 1 аркуша (папір включно) становить 0,50 грн., направлення рекомендованого листа - 16 грн. (а.с. 15).

Розрахунки, наведені відповідачем в оскаржуваній постанові, відповідають встановленим розмірам станом на дату їх обрахунку.

В апеляційній скарзі позивач вважає вказані витрати завищеними, проте, не доводить належними та допустимими доказами, що встановлені розмірі не відповідають дійсній вартості друкованого паперу та поштових марок, проте наявними в матеріалах справи доказами зазначена відповідачем вартість не спростовується.

Доводи апелянта, що постанова суду була виконана добровільно, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки розпорядження про перерахунок пенсії позивачем винесено 04.11.2016 року, тоді як виконавче провадження відкрито 08.08.2016 року.

Крім того, у витребуваному судом апеляційної інстанції виконавчому провадженні знаходиться лист Чернігівського об'єднаного управління пенсійного фонду України від 10 серпня 2016 року із якого вбачається, що пенсійний орган отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 09.08.2016 року та, що йому було відомо про необхідність виконати рішення суду до 15.08.2016 року. У зазначеному листі пенсійний орган повідомив виконавчу службу про неможливість виконання виконавчого документа.

Зазначені доводи колегія суддів вважає такими, що підтверджують факт примусового виконання судового рішення боржником та факт проведення державним виконавцем дій з примусового виконання судового рішення, а тому, виходячи з вимог чинного законодавства України, боржник повинен сплатити витрати, пов'язані з примусовим виконанням виконавчого документу.

Не приймаються до уваги судовою колегією і доводи апелянта про те, що державний виконавець мав винести постанову про закриття виконавчого провадження після отримання повідомлення від Управління про повне фактичне виконання судового рішення.

Закон України «Про виконавче провадження» не містить норми, яка б зобов'язувала державного виконавця закривати виконавче провадження без вирішення питання стягнення витрат у разі якщо боржником після відкриття виконавчого провадження та вчинення дій з примусового виконання виконавчого документу надано докази виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач діяв в рамках чинного законнодавства та в межах наданих йому повноважень з урахуванням Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2017 року є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі апелянтом доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Твердохліб В.А

Повний текст виготовлено: 08 листопада 2017 року.