Справа № 538/990/17
Суддя: Грузман Т. В.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 538/990/17
Провадження № 2-а/538/35/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року суддя Лохвицького районного суду Полтавської області Грузман Т.В. розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача Управління соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області про визнання дій Управління соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області протизаконними в частині недорахування та недоплати йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 2-ї групи за 2017 рік та зобов'язання здійснити доплату частини недорахованої щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня як інваліду війни 2-ї групи за 2017 рік у розмірі 7396 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є інвалідом війни 2 групи на підставі посвідчення серія Є № 055135 та знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» (далі Закон України №3551-ХІІ) він має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлену законом. У відповідності до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01 травня - 1312 грн., що є мінімальною пенсією за віком. Розмір щорічної грошової допомоги до 5 травня він вважає, що повинен складати 10496 грн.

Водночас за 2017 рік вказана допомога була нарахована та виплачена йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 р. у розмірі 3100,00 грн., що є порушенням Конституції України та Закону України № 3551-ХІІ.

Враховуючи викладене, просить визнати дії Управління соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області протизаконними в частині недорахування та недоплати йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня як інваліду 2-ї групи за 2017 рік та зобов'язати здійснити доплату частини недорахованої щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня як інваліду війни 2-ї групи за 2017 рік у розмірі 7396 грн.

Представником відповідача подано заперечення на позов, посилаючись на те, що ОСОБА_1 має статус ветерана війни - інвалід 2-ї групи. Виплата щорічної разової грошової допомоги позивачу у 2017 році проводилася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських

переслідувань»», якою затверджена категорія ветерана війни - отримувача допомоги та

встановлений чіткий розмір допомоги. Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено здійснення виплат щорічної разової грошової допомоги до 5

травня у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Зазначена грошова допомога не могла бути виплачена управлінням соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації позивачу у розмірі, що перевищує суму, яка визначилась Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень та обсягів, встановлених законом про Державний бюджет України. Просить в задоволенні позову відмовити в зв'язку з безпідставністю позовних вимог.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач має статус ветерана війни - інвалід 2-ї групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни.

Стороною у справі визнано та не оспорюється факт виплати позивачу у 2017 році разової грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни 2-ї групи у розмірі 3100,00 грн.

18.10.2017 р. на звернення позивача щодо недоплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік відповідачем повідомлено, що розмір допомоги визначений постановою КМУ № 223 від 05.04.2017р. «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань» для інвалідів війни 2 групи становить 3100, 00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 05.04.2017р. № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань».

Підпунктом 2 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2017 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни II групи та колишнім малолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин здійснюється у розмірі - 3100,00 гривень.

З матеріалів справи встановлено, що грошову допомогу, розмір якої визначено постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 р. позивачу виплачено.

Посилання позивача в позовній заяві на Рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008, є безпідставними, оскільки спірні правовідносини з виплати допомоги до 5 травня виникли у 2017 році і на час їх виникнення діють правові норми, які врегульовують спірні правовідносини. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність ( ч. 2 ст. 152 Конституції України) і правові норми, які врегульовують спірні правовідносини, неконституційними визнані не були, а отже підлягають застосуванню.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012р. № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Таким чином, щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік позивачу виплачена в сумі 3100,00 грн., тобто у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 22, 46 Конституції України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, статтями 11, 18, 71, 158-163, 167, 183-2, 186, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня отримання копії даної постанови.

Суддя : Грузман Т.В.