Справа № 1604/1231/2012
Суддя: Марущак Р. М.
Дата ухвалення: 2012-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1604/1231/2012
Провадження № 2-а/1604/90/2012
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2012 року Глобинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Марущак Р.М.
при секретарі Проценко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Глобине адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Градизької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення № 11 від 12 квітня 2012 року 20-ої сесії 6 скликання Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області щодо відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобовязання вчинити певні дії,
10.05.2012 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Градизької селищної ради, в якому прохала визнати протиправним та скасувати рішення № 11 двадцятої сесії 6 скликання Градизької селищної ради від 12 квітня 2012 року «Про розгляд питання щодо надання ФОП ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у довгострокову оренду земельної ділянки в смт. Градизьк по вул. Київській, 43/54 П під будівлею шашличної, що належить на праві власності ОСОБА_1, та для її обслуговування», яким їй відмовлено у наданні такого дозволу з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки генеральному плану забудови селища Градизьк. Прохала також зобовязати Градизьку селищну раду на найближчій сесії розглянути вказане питання повторно.
ОСОБА_1 в позові зазначила, що відповідачем ігноруються постанова Глобинського районного суду від 11 травня 2011 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 8.11.2011 року. Останньою встановлено преюдиційний факт про те, що генеральний план селища Градизьк не передбачає на зазначеній земельній ділянці будь-якого будівництва, а тому не може бути перешкодою в наданні в оренду цієї ділянки для обслуговування шашличної.
29 грудня 2012 року у справі ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Під час розгляду справи судом були встановлені порушення закону, допущені під час ухвалень сесійно рішень Градизької селищної ради, та інші , на які суд вважає за необхідне звернути увагу.
Встановлено, що на підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 28.04.2010 року по справі № 14/30, яке не було оскаржено в апеляційному порядку і набрало законної сили 17.05.2010 року за суб»єтом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1, визнано право власності на нерухоме майно - будівлю шашличної, що розташована по вул. Київській, 43/54П в смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області.
Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданого КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації № 26261440 від 31.05.2010 року підтверджується державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на будівлю вказаної шашличної, з зазначенням форми власності приватна та частки - 1/1.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.04.2010 року по справі № 14/30 встановлені наступні обставини:

- 04.07.2003 року виконком Градизької селищної ради рішенням № 25 задовольнив заяву ПП ОСОБА_1 і надав їй дозвіл на розміщення торгової точки на торгівлю шашликами і продовольчими товарами на Градизькому селищному ринку, зобов»язавши заключити договір оренди земельної ділянки;

- 05.07.2005 року Градизька селищна рада в особі селищного голови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету № 17 від 04.07.2005 року уклали договір оренди земельної ділянки площею 0,0050 га, яка розташована в смт. Градизьк, вул. Кївська, 51 строком на 4 роки;

- 07 (позачергова) сесія 25 скликання Градизької селищної ради рішенням № 28 від 04 жовтня 2006 року, розглянувши заяву ОСОБА_1 вирішила укласти з ПП ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 50 кв.м., під обєктом торгівлі на території продовольчого ринку по вул. Київській, встановити максимальний строк дії договору оренди до дати набрання чинності договором оренди, який у майбутньому буде укладатися з особою, що отримає право на оренду земельної ділянки під продовольчим ринком, як цілісним обєктом;

- 01.12.2006 року між Градизькою селищною радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка передається в оренду разом з шашличною строком на один рік, а у випадку, якщо земельна ділянка під продовольчим ринком як єдиний обєкт буде передана Градизькою селищною радою в оренду раніше цього строку до набрання чинності договором оренди з особою, яка отримає таке право. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк, з таким же обмеженням строку, яке передбачено у першому реченні цього пункту. Державна реєстрація договору здійснена 01.12.2006 року в Градизькій селищній раді, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис № 18 і по акту земельна ділянка передана ОСОБА_1;

- 11 грудня 2008 року за № 114 Градизька селищна рада надала ОСОБА_1 дозвіл на розміщення обєкту торгівлі - шашличної по вул. Київській в смт. Градизьк;

- рішенням № 21 від 15 жовтня 2009 року 38 (позачергової) сесії 5 скликання Градизької селищної ради погоджено можливість підключення до мереж ВАТ «Полтаваобленерго» будівлі шашличної по вул. Київській, 43/54 П в смт. Градизьк, в якій здійснює господарську діяльність ПП ОСОБА_1;

- довідкою Градизької селищної ради № 1348 від 24.06.2009 року, виконком підтвердив, що земельна ділянка площею 50 кв.м., на якій знаходиться будівля шашличної, яка належить ПП ОСОБА_1, нікому крім неї в оренду не надавалася з моменту передачі будівлі 31.07.2003 року і по даний час. Цей факт підтверджується викопіровкою із плану землекористування на території Градизького селищного ринку.

10.08.2010 року позивачка звернулася до Градизької селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівлею шашличної, проте рішенням 47 (позачергової) сесії 5 скликання Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області від 26 серпня 2010 року позивачу було відмовлено в наданні такого дозволу з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки генеральному плану забудови селища Градизьк. Будь - яких інших підстав для відмови в задоволенні заяви позивача відповідачем не було зазначено.

Постановою Глобинського районного суду від 11 травня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 8 листопада 2011 року, рішення 47 (позачергової) сесії 5 скликання названої ради від 26 серпня 2010 року, яким їй відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, визнано незаконним та скасовано. Зобов»язано Градизьку селищну раду на найближчій сесії розглянути питання щодо надання ФОП ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у довгострокову оренду земельної ділянки в смт. Градизьк по вул. Київській, 43/54 П під будівлею шашличної, що належить на праві власності ОСОБА_1, для її обслуговування.

Рішенням № 11 двадцятої сесії 6 скликання Градизької селищної ради від 12 квітня 2012 року «Про розгляд питання щодо надання ФОП ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у довгострокову оренду земельної ділянки в смт. Градизьк по вул. Київській, 43/54 П під будівлею шашличної, що належить на праві власності ОСОБА_1, та для її обслуговування», позивачу повторно відмовлено у наданні такого дозволу з тієї ж підстави - невідповідності місця розташування земельної ділянки генеральному плану забудови селища Градизьк.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечувалося в судовому засіданні представниками відповідача, позивачка в порядку та у спосіб передбачений діючим законодавством звернулася до органу місцевого самоврядування з заявою на отримання в довгострокову оренду земельної ділянки, розташованої під будівлею шашличної, належної їй на праві власності, та необхідної для її обслуговування, за адресою: вул. Київській, 43/54П в селищі Градизьк,

В рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 1-9 (справа про скасування актів місцевого самоврядування) зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за її діяльність (ст. 3). Згідно ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов»язані з реалізацією певних суб»єктивних прав та охоронюваних інтересів, і суб»єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжує у громадян впевненість , що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Конституційний суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи інтереси територіальної громади, приймають нормативні та ненормативні акти. Ненормативні акти конкретні приписи звернені до окремого суб»єкта чи юридичної особи, які застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою силу.

В цьому ж рішенні КС України зазначено, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Вказані приписи відповідачем, як органом владних повноважень, в конкретних правовідносинах, що виникли між ФОП ОСОБА_1 та Градизькою селищною радою неодноразово порушувалися.

Зокрема, Градизька селищна рада на 7 (позачерговій) сесії 25 скликання 4 жовтня 2006 року прийняла рішення № 28, згідно якого було вирішено укласти з ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 50 м кв. під об»єктом торгівлі по вул. Київській. В п. 3 названого рішення зазначено «встановити максимальний строк дії договору оренди до дати набрання чинності договором оренди, який у майбутньому буде укладатися з особою, що отримає право на оренду земельної ділянки під продовольчим ринком, як цілісним об»єктом».

Строк дії договору оренди, визначений у вказаному рішенні з порушенням вимоги ст. 19 Закону України «Про оренду землі». Згідно неї максимальний строк дії договору оренди складає 50 років. У рішенні він прив»язаний до події, яка має настати в майбутньому.

За ч.1 ст. 252 Цивільного Кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Зі змісту ст. 15 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що строк дії договору оренди є однією з істотних умов цього договору.

З викладеного випливає, що Градизька селищна рада, вирішивши укласти договір оренди земельної ділянки з позивачем, фактично строк дії цього договору, як того вимагає ст. 19 Закону України «Про оренду землі» та ч.1 ст. 253 ЦК України, не визначила.

За ч.1 ст. 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов»язкового для сторін договору, має відповідати цьому акту.

Договір оренди землі від 1.12.2006 року, укладений відповідно до вищеназваного рішення сесії від 4 жовтня 2006 року, між Градизькою селищною радою, як орендодавцем, та ОСОБА_1, як орендарем, не відповідає змісту рішення сесії. Так, в п. 8 договору зазначено, що його укладено « на 1 рік, а у випадку, якщо земельна ділянка під продовольчим ринком, як єдиний об»єкт буде передана Градизькою селищною радою в оренду раніше цього строку до дня набрання чинності договором оренди з особою, яка отримає таке право». Встановлення строку дії договору на один рік не відповідає акту сесії ради, а обмеження строку дії договору вищеназваною подією є недоцільним, оскільки позивачем надані достовірні докази, що земельна ділянка, на оренду якої вона претендує, знаходиться поза межами Градизького ринку.

Зобов»язання по реєстрації вказаного договору оренди землі «у порядку, визначеному постановою КМУ № 2073», відповідно до п.4 рішення сесії № 28 від 4.10.2006 року, було покладено на виконавчий комітет названої ради. Проте, П.4 рішення сесії виконано не було.

Відповідач надав суду письмове підтвердження від 14.06.2011 року за № 02-23/590 про те, що договір оренди землі від 1.12.2006 року під № 18 був зареєстрований в Градизькій селищній раді, яка на той час вже не мала таких повноважень.

Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі», яка була чинною на час укладення договору оренди, укладений договір оренди земельної ділянки підлягав державній реєстрації.

Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, чинним на час укладення договору оренди землі від 1.12.2006 року, забезпечення реєстрації договорів оренди було покладено на відповідні державні органи земельних ресурсів (п.4 Положення).

Із статей 210 та 640 ЦК України вбачається, що не є укладеним (вчиненим) правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Отже, в порушення рішення сесії № 28 від 4 жовтня 2006 року, договір оренди земельної ділянки площею 50 кв.м з ОСОБА_1, в порядку встановленому законом, не було зареєстровано.

П.20 договору оренди землі від 1.12.2006 року передбачав, що передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації договору за актом її приймання-передачі.

В судовому засіданні достовірно встановлено, і не заперечувалося жодною стороною, що земельна ділянка площею 0,0050 га, як об»єкт оренди, відразу після підписання договору та його реєстрації в селищній раді, по акту без номера і числа була передана ОСОБА_1 Суд вважає, що зворотної передачі земельної ділянки від ОСОБА_1 до Градизької селищної ради не було, оскільки суб»єкт владних повноважень документального підтвердження названого факту не надав.

Таким чином, не зважаючи на низку порушень чинного законодавства, допущених Градизькою селищною радою і зазначених вище, неналежне документальне оформлення орендних земельних відносин з позивачем з вини орендодавця, рішення цієї ради № 28 від 4 жовтня 2006 року, прийняте на 7 (позачерговій) сесії 25 скликання, в частині надання в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки площею 50 кв. м під об»єктом торгівлі є фактично виконаним, оскільки позивач фактично прийняла вказану ділянку, сплачувала земельний податок і використовує її до цього часу.

При цьому у неї були і є правові підстави для набуття майна (земельної ділянки) у користування, оскільки законодавець необхідною умовою договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній власності, визначив наявність відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до Рішень Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів («Брумареску проти Румунії», «Совтрансавто-Холдинг» проти України» ).

Вищевказаним рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.04.2010 року у справі № 14/30, яке набрало законної сили, було встановлено, що будівля передана ОСОБА_1 у власність , згідно рішення виконкому та квитанції про сплату № 50028 від 21.03.2003 року, до передачі належить Градизькій селищній раді згідно рішення виконкому № 17 від 13.03.2003 року.

Оскільки вказаний факт встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, то ревізії і новій оцінці він не підлягає.

Згідно ч. 1 статті 377 ЦК України ( в редакції, що набула чинності 10.12.2009 року), до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Цій нормі відповідає ч.1 ст. 120 ЗК України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Ч.2 цієї ж статті визначено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об»єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Довідкою Градизької селищної ради від 28 травня 2012 року № 02-23/489 та довідкою відділу Держкомзему у Глобинському районі підтверджено, що земельна ділянка на яку позивач бажає отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою обліковується згідно статистичних даних по формі 6-зем, як землі загального користування (землі комунальної власності) за категорією землі житлової та громадської забудови.

Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 8.11.2011 року було встановлено, що вказаній земельній ділянці на підставі висновку Глобинського районного відділу земельних ресурсів № 3713 від 5.08.2005 року було присвоєно попередній кадастровий номер :30:005:0125.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що на даний час цей кадастровий номер вказаній ділянці не належить через те, що не виготовлено технічну документацію на неї.

З викладеного вбачається, що первинним власником будівлі, переданої ОСОБА_1 є Градизька селищна рада. Вона ж є і розпорядником земельної ділянки, розташованої під будівлею шашличної та необхідної для її обслуговування, оскільки це земля комунальної власності.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (протокол № 11 ст. 1) чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й приватних осіб, що належить їм за законом, має поважатися.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Встановивши, що позивач набула право приватної власності на будівлю шашличної в порядку визначеному законом, що передача вказаної будівлі здійснена від Градизької селищної ради, як власника, до ОСОБА_1, суд вбачає підстави в даному конкретному випадку для застосування аналогії ст. 377 ЦК України та ч.2 ст. 120 Земельного Кодексу України, в порядку передбаченому ст. 8 ЦК України.

Відповідач своїми непослідовними рішеннями та діями, порушеннями чинного законодавства, що описані вище, створив такий вид правовідносин з ОСОБА_1, які не врегульовані вказаними кодексами.

В постанові колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 8.11.2011 року зазначено, що колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача на невідповідність місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту, оскільки вказаний документ взагалі не передбачає на зазначеній земельній ділянці будь-якого будівництва, а тому не може бути перешкодою в наданні позивачці в оренду спірної земельної ділянки.

З часу ухвалення названої постанови апеляційної інстанції жодних змін не відбулося. З пояснень начальника відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської райдержадміністрації ОСОБА_3, який був залучений до участі в справі в якості спеціаліста, вбачається, що Генеральний план селища Градизьк було затверджено ще в 1985 році і зміни до нього не вносилися. Вказаний план дійсно не передбачає будь-якої забудови на земельній ділянці, на яку претендує позивач.

Суд дійшов висновку, що заплановане в даному місці розміщення автомобільної стоянки не є достатньою підставою для відмови позивачці в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, оскільки в конкретному випадку, виходячи з системного аналізу норм , якими регламентуються виниклі правовідносини, мають право на пріоритетне застосування ті норми законодавства, які забезпечують непорушність права власності позивача, тобто право на володіння, користування та розпорядження будівлею шашличної.

Крім цього, беззаперечним є те, що нинішній генеральний план населеного пункту не відповідає реаліям, а тому невідкладно потребує суттєвого корегування. Селищна рада зобов»язана при цьому врахувати інтереси ОСОБА_1 як власника нерухомого майна.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши надані сторонами докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що оскаржене рішення сесії Градизької селищної ради є необґрунтованим та упередженим, оскільки воно не врахувало всіх обставин , що мали значення для його прийняття. Крім цього, рішення має несприятливі наслідки для позивача.

Так, ним фактично скасовано попереднє рішення 7 (позачергової) сесії 25 скликання № 28 від 4 жовтня 2006 року, яким було вирішено укласти з ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 50 кв.м під об»єктом торгівлі на максимальний строк дії договору оренди. Внаслідок відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, остання позбавлена можливості встановити межі земельної ділянки в натурі та отримати правовстановлюючий документ на користування нею. Це є недопустимим згідно рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року у справі № 1-9 (справа про скасування актів місцевого самоврядування), адже у позивачки вже виникло суб»єктивне право на користування земельною ділянкою.

Суд вважає, що крім порушень чинного законодавства описаних вище, Градизька селищна рада протягом кількох років допускає правову непослідовність при вирішенні питань, які стосуються ФОП ОСОБА_1 ( визнала за нею право власності на нерухоме майно, погодилася на укладення договору оренди земельної ділянки під будівлею на максимальний строк , передала вказану ділянку їй у користування, а потім двічі відмовила у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою). Все це вказує на те, що при підготовці проектів рішень відповідальні за це працівники Градизької селищної ради не аналізують всі обставини, які мають значення для прийняття правильного рішення у справі, та не встановлюють відповідні їм правові відносини і норми права. Як наслідок, неправильно поінформовані депутати ухвалюють незаконні рішення.

Керуючись ст. 19,41 140,144 Конституції України, ст.ст. 25, 26, 41, 46, 59 ЗУ Про місцеве самоврядування, ст.ст. 12, 116, 120 ЗК України, ст. 377, 640, 648 ЦК України, ст.ст. 2, 11,17, 71,158-163, 166 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Направити окрему ухвалу для розгляду на найближчій сесії Градизької селищної ради для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Зобов»язати Градизького селищного голову ОСОБА_4 про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, повідомити суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Окрема ухвала може бути оскаржена особами інтересів якої вона стосується до Харківського апеляційного адміністративного суду через Глобинський районний суд протягом п»яти днів з дня отримання її копії .

СУДДЯ Р.М.МАРУЩАК