Справа № 826/16995/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2017 року № 826/16995/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомОСОБА_1
до третя особа:Державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк»
про визнання протиправним, зобов'язання вчинити дії,
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач) третя особа - Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк", в якому просить суд: визнати протиправними дії ДПІ у Подільському районі ГУ ЛФС у м. Києві, які полягають у порушенні оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок (акт № 6882/26-56-17-01-05/НОМЕР_1 від 24 листопада 2014 року) та встановленні факту порушення ОСОБА_1 порушень п.176.1 ст.176 ПК України по несплаті податку у розмірі 23085,09 грн. за отримання додаткового блага в період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. у розмірі 151987,61 грн.; визнати дії ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо збільшення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в сумі 23085,09 грн. за отримання додаткового блага а в період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року у розмірі 151987,61 грн. та штрафної санкції у розмірі 5771,27 грн. Неправомірними; визнати протиправним та скасувати прийняте Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкового повідомлення - рішення від 27 грудня 2014 року № стосовно сплати ОСОБА_1 нарахування грошового зобов'язання в розмірі 28856,36 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 листопада 2016 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.02.16 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки, щодо порушення ним норм Податкового кодексу України при визначенні суми податку на доходи фізичних осіб є хибними та базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник Відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено заниження Позивачем податку на доходи фізичних осіб. Враховуючи зазначені обставин, податковий орган просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

За результатом перевірки Контролюючим органом складено Акт перевірки від 24 листопада 2014 року № 6882/26-56-17-01-05/НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено наступні порушення: пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: ОСОБА_1 не задекларовано дохід у вигляді додаткового блага, який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України на загальну суму 28856,37 грн.

На підставі Акту перевірки Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 29 грудня 2014 року № , яким ОСОБА_1 донараховано суму податкового зобов'язання за платежем: податок на доходів з фізичних осіб на загальну суму 28856,37 грн., в тому числі: за основним платежем - 23085,09 грн., за штрафними санкціями - 5771,27 грн.

Позивач не погоджується з висновками викладеними в Акті перевірки та податковим повідомлення-рішенням, звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що суму грошового зобов'язання Позивачу збільшено у зв'язку з тим, що він не подав декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, не задекларував дохід у вигляді анульованої (прощеної) заборгованості та не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб. На думку податкового органу, отримана позивачем додаткова вигода виникла у зв'язку із прощенням йому Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» кредитної заборгованості, згідно договору від 22 жовтня 2004 року № 32-3HS/10-2004А.

Зокрема, кредитні зобов'язання Позивача виникли на підставі кредитного договору від 22 жовтня 2004 року № 32-3HS/10-2004А (в подальшому номер кредитного договору № 32-3HS/10-2004А змінений на № 0, у зв'язку з переходом банку на із системи LOANS на нову банківську систему SAP for banking (для обліку у зв'язку із технологічними вимогами системи) укладеного між позивачем (позичальник) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (банк). За умовами вказаного кредитного договору позивач отримав кредитні кошти у розмірі 21537 доларів США для придбання автомобіля.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком прийнято: заставу нерухомого майна, згідно договору застави транспортного засобу № 32-3HS/10-2004А від 22 жовтня 2004 року (пункт 2.1 Договору); порука, згідно договору поруки № 32-3HS/10-2004А від 22 жовтня 2004 року, укладеного з ОСОБА_2 (пункт 2.2 Договору) (т. 1 а.с. 15-19).

Погашення кредиту проводиться згідно з графіком (Додаток № 1) який є невід'ємною частиною кредитного договору від 22 жовтня 2004 року № 32-3HS/10-2004А.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14 червня 2007 року у справі № 2-1778-2007, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 78961 грн. 41 коп., витрати по оплаті судового збору - 789 грн. 61 коп. та коштів на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30 грн.

Податковим кодексом України визначено вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 164.1 ст.164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

Так, відповідно до п.п. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з п.п.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

При цьому, відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Таким чином, згідно ПК України визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

У відповідності до п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.165.1.49 п.165.1 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України).

Отже, відсотки та проценти, нараховані боржнику, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При цьому, згідно з ч.2-3 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 605 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами ЦК України. При цьому нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед третьою особою - банком.

З матеріалів справи вбачається, що Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» анулював Позивачу заборгованість, за кредитним договором від 22 жовтня 2004 року № 0 у розмірі 18681,46 дол. США, що складає 149320,91 грн. по курсу НБУ станом на 04.10.2013, штрафні санкції у розмірі 2666,70 грн., що підтверджується повідомленням про анулювання боргу №31-4-4/586 від 04.10.2013 року (стор. 77 том І).

Прощені Позивачу неустойка у вигляді процентів не є його доходом та додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, то неустойка ним не отримується, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати.

Отже, прощення пені та штрафів (неустойки) у вигляді відсотків регулюється між сторонами зобов'язання в межах договірних правовідносин цивільним законодавством.

На підставі наведеного Суд вважає, що штрафи та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно абз. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Судом встановлено, що Позивачем зобов'язання за кредитним договором виконані в повному обсязі, що підтверджується Постановою ВДВС Подільського РУЮ про закінчення виконавчого провадження за заявою АКІБ «УкрСиббанк» від 22.10.2013 року ВП №26054990, а тому нарахування податку на спрощену суму процентів є необґрунтованим та безпідставним (стор. 118 том І).

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення від 27.12.2014 року № про стягнення з ОСОБА_1 грошового зобов'язання в розмірі 28856,36 грн. підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, Суд приходить висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.12.2014 року № про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави грошового зобов'язання в розмірі 28856,36 грн.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 254,86 грн. (двісті п'ятдесят чотири гривні 86 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук