Справа № 826/18036/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2017 року № 826/18036/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом до проОСОБА_1 Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №000501136 та № від 08.11.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства суперечать фактичним обставинам, відтак, вважає податкові повідомлення-рішення противоправними та такими що підлягають скасуванню.

Позивач просив слухати справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Заперечень по суті заявлених вимог станом на день розгляду даної справи до суду не надходило.

Суд зазначає, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2017 року витребувано у Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві всі наявні матеріали, які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Проте, станом на момент розгляду справи, жодних пояснень чи доказів від Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві до суду не надходило, а тому суд здійснює розгляд справи за наявними матеріалами.

Зважаючи на неявку в судове засідання представника відповідача, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі ГУ ДФС у м.Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені наступні порушення платника податків-фізичної особи ОСОБА_1:

- пп. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.2.1 п.168.2 ст. 168, пп.170.1.5 п. 170.1 ст.170 та п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся на суму 24 306,40 грн;

- пп.49.18.4 п.49.18 ст. 49 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року зі змінами та доповненнями, неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік та 2015 рік;

- п.16.1 підрозділу 10 розділу ХХ за даними перевірки донараховано військового збору у сумі 1 062,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 21.10.2016 року №265-26-54-13-06-17-НОМЕР_1 та винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 08.11.2016 року №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем: військовий збір в загальному розмірі 1 327,50 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в розмірі 1 062,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 265,50 грн.;

- від 08.11.2016 року №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 30 723,00 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 24 306,40 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 6 416,60 грн

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до адміністративного суду із позовними вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 179.7 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Сума податкових зобов'язань, донарахована органом державної податкової служби, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до вищевказаної норми, починаючи з 01.01.2011 року платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до вказаного Кодексу.

Згідно з підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до підпункту 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються 164.2.5. дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 цього Кодексу.

За приписами підпункту 170.1.5 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України якщо орендар є фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, особою, відповідальною за нарахування та сплату (перерахування) податку до бюджету, є платник податку - орендодавець. При цьому такий орендодавець самостійно нараховує та сплачує податок до бюджету в строки, встановлені цим Кодексом для квартального звітного (податкового) періоду, а саме: протягом 40 календарних днів, після останнього дня такого звітного (податкового) кварталу, сума отриманого доходу, сума сплаченого протягом звітного податкового року податку та податкового зобов'язання за результатами такого року відображаються у річній податковій декларації.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 № 1621-VII (далі - Закон № 1621-VII) Податковий кодекс України, а саме - розділ XX «Перехідні положення» підрозділ 10 доповнено пунктом 16-1, відповідно до якого тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлюється військовий збір. Вказаний Закон № 1621-VII набрав чинності з 03.08.2014.

Надалі положення п. 16-1 підр. 10 розд. ХХ ПК України щодо строку дії військового збору були продовженні до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № N 71-VIII, що набрав чинності з 1 січня 2015 року).

Відповідно до п.п. 1.1 п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX ПК України (в редакціях чинних в період з 01.08.2014 по 30.06.2015) платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1.2 п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX ПК України ( вредакції, що діяла до 31.12.2014) об'єктом оподаткування збором є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Починаючи з 1 січня 2015 року об'єктом оподаткування цим збором визначено доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (тобто, розширено базу оподаткування військовим збором).

Підпунктом 1.4 п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX ПК України визначено, що нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту (а саме 1,5% від об'єкта оподаткування).

Згідно п.п. 1.5 і 1. 6 п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету є особи, визначені у ст. 171 ПК України. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, з контексту вищенаведених норм Кодексу вбачається, що необхідною умовою для утримання податку та військового збору з доходів фізичної особи є наявність факту отримання доходів.

За змістом Акта перевірки, позивач в періоді, охопленому перевіркою отримала дохід , внаслідок здавання в оренду нерухомого майна, який підлягає декларуванню та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи згідно чинного законодавства.

В ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки на підставі заяви громадянина ОСОБА_3 б/н від 30.06.2016 року, доповнення до заяви б/н від 28.07.2016 року та договору оренди квартири б/н від 26.12.2013 року було встановлено, що в період з січня 2014 року по травень 2016 платник податків - фізична особа ОСОБА_1 отримала дохід від здавання в оренду гр. ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2. Розрахунки за орендовану квартиру здійснювалися в готівковій формі. Загальна сума отриманого доходу платником податків -фізичною особою ОСОБА_1 складає 135 500, 00 грн., а саме: 2014 рік - 64 700,00 грн., 2015 рік - 70 800,00 грн.

Перевіркою встановлено, що платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 не подано декларації про отримані доходи за 2014 рік, 2015 рік, та не задекларовано дохід сумі 135 500, 00 грн.

Позивач зазначає, що договір був дійсно укладений з ОСОБА_3, проте останній там не проживав та жодного разу не сплачував орендної плати, а тому у позивача були відсутні підстави оподатковувати дохід від оренди, оскільки його в дійсності не було.

Дослідивши подані суду письмові докази, суд вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

26 грудня 2013 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендатор) укладено договір оренди квартири, відповідно до умов якого орендодавець здає, а орендатор приймає в тимчасове користування 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 54м2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

Відповідно до даного договору строк оренди з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року з можливістю пролонгації при згоді обох сторін. Орендна плата за використання квартири та майна складає 4000 грн. в місяць. Завдаток в розмірі 4000 грн., оплачується при укладенні даного договору.

Так, судом встановлено, що договір оренди від 26.12.2013 року укладався на період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

Проте, як вбачається з акту перевірки загальна сума отриманого доходу платником податків -фізичною особою ОСОБА_1 складає 135 500, 00 грн., а саме: 2014 рік - 64 700,00 грн., 2015 рік - 70 800,00 грн.

Водночас, ні з акту перевірки, ні з матеріалів справи не вбачається, що зазначений договір був пролонгований. При цьому відповідачем не надано жодних пояснень щодо визначення суми доходу в даний період.

Разом з тим, відсутні будь які докази того, що ОСОБА_1 отримувала орендну плату за квартиру відповідно до вищезазначеного договору.

При цьому, сам лише факт укладення договору оренди квартири не є свідченням отримання доходу позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві №000501136 та № від 08.11.2016 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві №000501136 та № від 08.11.2016 року.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну гривню 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа