Справа № 820/1215/17
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 р.Справа № 820/1215/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калиновського В.А. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Аудиторської палати України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2017р. по справі № 820/1215/17

за позовом ОСОБА_1

до Аудиторської палати України

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Аудиторської палати України ( далі - відповідач) та просив суд визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 26.01.2017р. № 338/7.2 "Про застосування стягнення", яким за неналежне виконання професійних обов'язків з боку позивача, а саме: порушення статті 19 Закону України "Про аудиторську діяльність" та недотримання вимог рішення відповідача від 27.09.2007р. № 182/4 застосовано до позивача стягнення у вигляді анулювання сертифіката аудитора та визнати незаконним та скасувати п.п. 3.1., п. 3 рішення відповідача від 23.02.2017р. №339/4 "Про внесення змін до реєстру аудиторських фірм та аудиторів", яким виключено з вказаного реєстру згідно п.п. 3.1.3 п. 3.1 Порядку в зв'язку з анулюванням сертифіката аудитора ОСОБА_1, свідоцтво № 1775, видане рішенням Аудиторської палати України 26.01.2001р. № 98, вважати анульованим та зобов'язати відповідача включити до реєстру аудиторських фірм та аудиторів позивача (сертифікат аудитора № 002179, виданий рішенням Аудиторської палати України від 05.10.1995р. № 36, чинний до 05.10.2019р.).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно оскаржуваних в даній справі рішень відповідача до позивача було застосовано стягнення за неналежне виконання професійних обов'язків аудитора, а також виключено з реєстру аудиторських фірм та аудиторів. Позивач вважає оскаржувані рішення незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують його права та законні інтереси.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2017 року адміністративний позов Адміністративний позов ОСОБА_1 до Аудиторської палати України про визнання незаконним та скасування рішення, - задоволено.

Скасовано рішення Аудиторської палати України від 26.01.2017р. за №338/7.2 "Про застосування стягнення", яким за неналежне виконання професійних обов'язків з боку аудитора ОСОБА_1, а саме: порушення ст. 19 Закону України "Про аудиторську діяльність" та недотримання вимог рішення Аудиторської палати України від 27.09.2017р. № 182/4 (зі змінами) застосовано до аудитора ОСОБА_1 стягнення у вигляді анулювання сертифіката аудитора (сертифікат аудитора № 002719, виданий рішенням Аудиторською палатою України від 05.10.1995 р. № 36, чинний до 05.10.2019 р.).

Скасовано п.п. 3.1., п. 3 рішення Аудиторської палати України від 23.02.2017р. за № 339/4 "Про внесення змін до Реєстру аудиторських фірм та аудиторів", яким виключено з Реєстру аудиторських фірм та аудиторів згідно з п.п.3.1.3 п.3.1 Порядку у зв'язку з анулюванням сертифіката аудиторів ОСОБА_1 (м. Харків), свідоцтво НОМЕР_1, видане рішенням Аудиторською палатою України від 26.01.2001 №98, вважати анульованим.

Зобов'язано Аудиторську палату України включити до Реєстру аудиторських фірм та аудиторів аудитора ОСОБА_1 (сертифікат аудитора №002719, виданий рішенням Аудиторської палати України від 05.10.1995 р. № 36, чинний до 05.10.2019р.).

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вважає постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову незаконною та необґрунтованою у зв»язку з неповним з»ясуванням судом, обставин, що мали значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Сторони в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу згідно ч.4 ст. 196 КАС України та п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1, згідно рішення Аудиторської палати України №36 від 05.10.1995р. присвоєно кваліфікацію аудитора з правом здійснення аудиту підприємств та господарських товариств, за винятком банків, про що видано відповідний сертифікат аудитора серії А №002719, реєстраційний номер 2920, чинний до 05.10.1999р.

В подальшому термін дії сертифіката було продовжено рішеннями Аудиторської палати України від 10.08.1999р. № 81, 24.06.2004р. № 136, 24.09.2009р. № 205/2, 24.07.2014р. № 296/2. На час розгляду справи термін дії сертифіката позивача встановлено до 05.10.2019р. (а.с. 13).

Рішенням Аудиторської палати України від 26.01.2017р. № 338/7.2 (а.с. 20) за неналежне виконання професійних обов'язків з боку позивача, а саме: порушення статті 19 Закону України "Про аудиторську діяльність" та недотримання вимог рішення Аудиторської палати України від 27.09.2007р. №182/4 (зі змінами) застосовано до позивача стягнення у вигляді анулювання сертифіката аудитора (сертифікат аудитора №002719, виданий рішенням Аудиторської палати України від 05.10.1995р. № 36, чинний до 05.10.2019р.).

Крім того, з посиланням на норми Закону України "Про аудиторську діяльність", відповідачем прийнято рішення від 23.02.2017 р. №339/4 (а.с. 23) "Про внесення змін до Реєстру аудиторських фірм та аудиторів", відповідно до якого (п.п. 3.1 п. 3) позивача в зв'язку з анулюванням сертифіката аудитора виключено з реєстру, а свідоцтво НОМЕР_1, видане рішенням Аудиторської палати України від 26.01.2001р. № 98, визнано анульованим.

Доходячи висновку про необхідність застосування до позивача стягнення у вигляді анулювання сертифіката аудитора, відповідач виходив з того, що на Аудиторську палату України законодавчо покладено контроль якості аудиторських послуг на базі Закону, міжнародних стандартів аудиту, а також нормативних актів, затверджених Аудиторською палатою України.

Рішенням Аудиторської палати України від 27.09.2007р. №182/4 встановлено, що для виконання завдань з обов'язково аудиту, починаючи з фінансової звітності за звітні періоди з 01 січня 2013 року, аудиторські фірми та аудитори, які займаються аудиторською діяльністю індивідуально як фізичні особи-підприємці, зобов'язані отримати підтвердження Аудиторською палатою України відповідності системи контролю якості аудиторських послуг вимогам цього Положення.

Починаючи з 2014 року неодноразово включався до плану перевірок відповідності системи контролю якості аудиторських послуг, проте щоразу звертався з клопотанням про перенесення таких перевірок на інший час в зв'язку з похилим віком та станом здоров'я, в зв'язку з чим такі перевірки фактично не здійснювалися.

Як вказує відповідач, головою Аудиторської палати України було відкрито дисциплінарне провадження та, згідно витягу з протоколу №80 засідання комісії Аудиторської палати України з контролю якості та професійної етики від 12.12.2016р., було вирішено за грубе порушення рішень Аудиторської палати України надати на розгляд дисциплінарної комісії Аудиторської палати України матеріали щодо неналежного виконання професійних обов'язків фізичною особою-підприємцем, аудитором ОСОБА_1

Як встановлено судом, позивача було запрошено на засідання дисциплінарної комісії Аудиторської палати України на 17.01.2017р. о 14:00. Позивач згідно позовної заяви вказує, що у відповідь на зазначене запрошення він 16.01.2017р. направив відповідачу лист, в якому повідомив про свій поганий стан здоров'я, інвалідність ІІ групи, похилий вік (79 років) та просив з огляду на вказані обставини не виносити на розгляд комісії питання про перешкоджання позивачем проведенню планової зовнішньої перевірки, призначити дату проведення планової перевірки в будь-яку дату, починаючи з лютого 2017 року (а.с. 15). Даний лист позивачем направлено відповідачу засобами поштового зв'язку 16.01.2017р. (а.с.16).

Враховуючи загальновідомі терміни доставляння кореспонденції засобами поштового зв'язку вказаний лист позивача не міг бути доставлений відповідачу вчасно, тобто до початку засідання дисциплінарної комісії, призначеного на 17.01.2017р., що позивачем при обранні способу інформування відповідача про свої доводи у справі враховано не було.

Судом встановлено, що з дослідженої дисциплінарною комісією звітності позивача за 2013-2015 роки, дисциплінарною комісією було виявлено, що позивачем заповнювався рядок, передбачений для внесення відомостей про кількість завдань з обов'язкового аудиту, що свідчить про виконання позивачем завдань з обов'язкового аудиту впродовж 2013-2015 років без отримання підтвердження Аудиторською палатою України відповідності системи контролю якості послуг.

Всього комісією було встановлено в 2013-2015 роках 79 випадків виконання позивачем завдань з обов'язкового аудиту без отримання відповідного підтвердження. За результатами звітності позивача за 2016 рік у вказаному періоді ним здійснено 25 раз обов'язковий аудит без відповідного підтвердження системи контролю якості. При цьому було взято до уваги, що таке підтвердження здійснюється шляхом прийняття відповідного рішення Аудиторської палати України за результатами перевірки системи контролю якості аудиторських послуг, яке щодо позивача не приймалося.

Враховуючи встановлені обставини відповідачем було прийнято оскаржуване в даній справі рішення від 26.01.2017р. № 338/7.2.

Після цього відповідачем було прийнято рішення від 23.02.2017р. № 339/4 "Про внесення змін до Реєстру аудиторських фірм та аудиторів", відповідно до якого (п.п. 3.1 п. 3) позивача в зв'язку з анулюванням сертифіката аудитора виключено з реєстру, а свідоцтво НОМЕР_1, видане рішенням Аудиторської палати України від 26.01.2001р. № 98, визнано анульованим.

Не погоджуючись, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 26.01.2017р. № 338/7.2 "Про застосування стягнення"; визнання незаконним та скасування п.п. 3.1., п. 3 рішення відповідача від 23.02.2017р. № 339/4 "Про внесення змін до реєстру аудиторських фірм та аудиторів".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що правовий статус та повноваження Аудиторської палати України визначено Законом України "Про аудиторську діяльність", Статутом Аудиторської палати України, Регламентом Аудиторської палати України, затвердженим рішенням Аудиторської палати України від 24.04.2008р. № 189/4 із змінами. Порядок здійснення аудиторської діяльності унормовано Законом України "Про аудиторську діяльність", Господарським кодексом України, підзаконними нормативними актами.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про аудиторську діяльність", аудиторська діяльність - підприємницька діяльність, яка включає в себе організаційне і методичне забезпечення аудиту, практичне виконання аудиторських перевірок (аудит) та надання інших аудиторських послуг.

Аудит - перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб'єкта господарювання з метою висловлення незалежної думки аудитора про її достовірність в усіх суттєвих аспектах та відповідність вимогам законів України, положень (стандартів) бухгалтерського обліку або інших правил (внутрішніх положень суб'єктів господарювання) згідно із вимогами користувачів.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України "Про аудиторську діяльність", Аудиторська палата України:1) здійснює сертифікацію осіб, які мають намір займатися аудиторською діяльністю; 2) затверджує стандарти аудиту; 3) затверджує програми підготовки аудиторів та за погодженням з Національним банком України програми підготовки аудиторів, які здійснюватимуть аудит банків; 4) веде Реєстр; 5) здійснює контроль за дотриманням аудиторськими фірмами та аудиторами вимог цього Закону, стандартів аудиту, норм професійної етики аудиторів; 6) здійснює заходи із забезпечення незалежності аудиторів при проведенні ними аудиторських перевірок та організації контролю за якістю аудиторських послуг; 7) регулює взаємовідносини між аудиторами (аудиторськими фірмами) в процесі здійснення аудиторської діяльності та у разі необхідності застосовує до них стягнення; 8) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та Статутом Аудиторської палати України.

Щорічно Аудиторська палата України отримує від аудиторських фірм та аудиторів звіти про виконані ними роботи, здійснює їх аналіз та подає до Кабінету Міністрів України узагальнену інформацію про стан аудиторської діяльності в Україні.

У відповідності до статті 19 зазначеного Закону аудитори і аудиторські фірми зобов'язані: 1) в аудиторській діяльності дотримуватися вимог цього Закону, Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" та інших нормативно-правових актів, стандартів аудиту, принципів незалежності аудитора та відповідних рішень Аудиторської палати України; 2) належним чином проводити аудит та надавати інші аудиторські послуги; 3) повідомляти власників, уповноважених ними осіб, замовників про виявлені під час проведення аудиту недоліки ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності; 4) зберігати в таємниці інформацію, отриману при проведенні аудиту та виконанні інших аудиторських послуг, не розголошувати відомості, що становлять предмет комерційної таємниці, і не використовувати їх у своїх інтересах або в інтересах третіх осіб; 5) відповідати перед замовником за порушення умов договору відповідно до договору та закону; 6) обмежувати свою діяльність наданням аудиторських послуг та іншими видами робіт, які мають безпосереднє відношення до надання аудиторських послуг, у формі консультацій, перевірок або експертиз; 7) своєчасно подавати до Аудиторської палати України звіт про свою аудиторську діяльність; 8) подавати в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, та центральному органу виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

У відповідності до ст. 22 Закону України "Про аудиторську діяльність", за неналежне виконання професійних обов'язків до аудитора (аудиторської фірми) можуть бути застосовані Аудиторською палатою України стягнення у вигляді попередження, зупинення чинності сертифіката на строк до одного року або анулювання сертифіката, виключення з Реєстру.

Порядок застосування до аудиторів (аудиторських фірм) стягнень визначається Аудиторською палатою України.

Рішення Аудиторської палати України щодо застосування до аудиторів (аудиторських фірм) стягнень можуть бути оскаржені до суду.

Рішенням Аудиторської палати України від 24.09.2015р. № 315/7.1 затверджено Положення про моніторинг практики аудиторської діяльності, а рішенням Аудиторської палати України від 30.10.2014р. № 302/9 (із змінами) Положення про зовнішні перевірки системи контролю якості аудиторських послуг.

Так, предметом перевірки відповідно до цього Положення (п.п. 3.1 п. 3 Положення ) є система контролю якості, впроваджена суб'єктом аудиторської діяльності, в тому числі за елементом "Виконання завдання" щодо окремих завершених на перше число місяця, в якому проводиться перевірка, завдань з аудиту, огляду, іншого надання впевненості. Метою проведення перевірки є (п. 3.2 п. 3 Положення) є отримання інформації щодо впровадження суб'єктом аудиторської діяльності системи контрою якості і її відповідності професійним стандартам.

Рішенням Аудиторської палати України від 27.09.2007р. № 182/4 затверджено Положення з національної практики контролю якості аудиторських послуг 1 "Організація аудиторськими фірмами та аудиторами системи контрою якості аудиторських послуг".

Відповідно до п.2, п. 4 Вступу до вказаного Положення метою цього Положення є встановлення єдиних для України вимог до організації аудиторськими фірмами та аудиторами, які займаються аудиторською діяльністю індивідуально як фізичні особи - підприємці, систем контролю якості аудиторських послуг та надання рекомендацій щодо ефективного впровадження таких систем контролю якості а практику аудиторської діяльності. Аудиторські фірми та аудитори, які займаються аудиторською діяльністю індивідуально як фізичні особи - підприємці зобов'язані розробити та впровадити в свою практику таку систему контролю якості, яка б забезпечувала обґрунтовану впевненість у тому, що Фірма та її персонал діють відповідно до Міжнародних стандартів аудиту, надання впевненості та етики, Кодексу етики професійних бухгалтерів та законодавчих і нормативних вимог, що регулюють аудиторську діяльність, висновки (звіти), що надаються Фірмою, відповідають умовам завдання.

Відповідно до п. 2.2 Розділу 2 Порядку застосування до аудиторів (аудиторських фірм) стягнень за неналежне виконання професійних обов'язків, затвердженого рішенням Аудиторської палати України від 15.11.2007р. №184/4 (із змінами), підставами для відкриття дисциплінарного провадження можуть бути:

2.2.1. Рішення АПУ.

2.2.2. Результати зовнішніх перевірок системи контролю якості аудиторських послуг або вчинення аудиторською фірмою (аудитором) перешкод при здійсненні АПУ контролю за дотриманням вимог Закону України "Про аудиторську діяльність", стандартів аудиту, норм професійної етики аудиторів або непроходження аудиторською фірмою (аудитором) зазначеного контролю у визначений АПУ термін без поважних причин.

2.2.3. Неподання аудиторською фірмою (аудитором) в установлений АПУ термін звіту про виконані роботи за минулий рік (форма N 1-аудит) або зазначення у звіті недостовірної інформації щодо обсягу наданих послуг, надання недостовірної інформації в документах аудиторської фірми (аудитора), що подані до АПУ, яка стала відома АПУ після внесення заявника до Реєстру аудиторських фірм та аудиторів.

2.2.4. Подання Голови АПУ в зв'язку із виявленням фактів неналежного виконання аудиторами (аудиторськими фірмами) професійних обов'язків.

2.2.5. Подання Комісій АПУ за результатами перевірок дотримання аудиторами (аудиторськими фірмами) вимог Закону України "Про аудиторську діяльність", стандартів аудиту, норм професійної етики та рішень АПУ.

2.2.6. Інші підстави для порушення дисциплінарного провадження щодо аудиторів (аудиторських фірм) згідно з вимогами чинного законодавства.

Згідно п. 2.3 Розділу 2 вказаного Порядку рішення про відкриття дисциплінарного провадження з визначенням місця, дня та часу його розгляду та включення відповідного питання до порядку денного засідання Дисциплінарної комісії Аудиторської палати України, а також рішення про відмову у відкритті дисциплінарного провадження приймає Голова Аудиторської палати України шляхом видання відповідного розпорядження.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, до суду не надано відповідного розпорядження голови Аудиторської палати України, яким би було відкрито дисциплінарне провадження стосовно позивача та не вказано його реквізити.

Згідно наданого в матеріали справи витягу з протоколу №80 засідання Комісії Аудиторської палати України з контролю якості та професійної етики від 12.12.2016р. не міститься посилання на відповідне розпорядження голови Аудиторської палати України, про відкриття дисциплінарного провадження, натомість вказано, що засідання зазначеної Комісії відбувається за зверненням позивача ОСОБА_1 щодо проведення перевірки системи якості аудиторських послуг без зазначення дати цього звернення та інших реквізитів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем також не надано звернення позивача, за наслідками якого, як випливає з витягу з протоколу №80 засідання Комісії Аудиторської палати України з контролю якості та професійної етики від 12.12.2016р., вказаною Комісією було вирішено надати на розгляд дисциплінарної комісії Аудиторської палати України матеріали щодо неналежного виконання позивачем професійних обов'язків.

Таким чином, колегія суддів, вважає відсутніми докази належного відкриття щодо позивача дисциплінарного провадження відповідно до вимог Порядку застосування до аудиторів (аудиторських фірм) стягнень за неналежне виконання професійних обов'язків, затвердженого рішенням Аудиторської палати України від 15.11.2007р. № 184/4 (із змінами).

Також, як вбачається з матеріалів справи, згідно листів відповідача від 12.01.2017р. № 01-01-20/31 (а.с.14) та від 20.01.2017р. №01-01-25/50 (а.с.18) позивача було поінформовано про розгляд дисциплінарною комісією Аудиторської палати України питання про перешкоджання позивачем проведенню планової зовнішньої перевірки системи контролю якості аудиторських послуг, а згідно оскаржуваного рішення від 26.01.2017р. № 338/7.2 до нього застосовано стягнення за порушення ст. 19 Закону України "Про аудиторську діяльність", в зв'язку із встановленням факту виконання позивачем завдань з обов'язкового аудиту впродовж 2014-2015 років без проходження перевірки системи контролю якості аудиторських послуг.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що розслідування дисциплінарної справи відносно позивача проводилося відповідною комісією Аудиторської палати України щодо одного порушення, а рішення щодо застосування стягнення було прийнято стосовно іншого порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 19 Закону України "Про аудиторську діяльність". В зв'язку з цим вважати наявними факти порушень, які стали підставою для ухвалення оскаржуваного рішення відповідача про застосування стягнення до позивача неможливо.

Наведена норма Закону України "Про аудиторську діяльність" не передбачає обов'язку аудитора щодо допуску до перевірки системи контролю якості аудиторських послуг, а положення Порядку застосування до аудиторів (аудиторських фірм) стягнень за неналежне виконання професійних обов'язків, затвердженого рішенням Аудиторської палати України від 15.11.2007р. № 184/4 (із змінами) вказує на можливість відкриття дисциплінарного провадження лише в разі непроходження аудиторською фірмою (аудитором) контролю якості послуг без поважних причин.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що запланований контроль якості надання позивачем аудиторських послуг переносився самим відповідачем та при цьому ним бралися до уваги доводи позивача про поважні причини неможливості здійснення такого контролю у визначені терміни, зокрема похилий вік та стан здоров'я позивача. Відтак стверджувати про відсутність поважних причин непроходження позивачем контролю за дотриманням вимог Закону України "Про аудиторську діяльність", стандартів аудиту, норм професійної етики аудиторів у визначений Аудиторською палатою України термін неможливо.

Також, колегія суддів погоджується з доводами позивача про пропущення відповідачем строків для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та, відповідно, відкидає доводи відповідача про не передбачення Законом чи нормативним актом Аудиторської палати України строків притягнення аудиторів до дисциплінарної відповідальності.

При цьому колегія суддів виходить з того, що можливість притягнення особи до дисциплінарної відповідальності має обмежуватися відповідними строками з моменту вчинення дисциплінарного проступку.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

В даній справі відповідачем до позивача в 2017 році було застосовано дисциплінарне стягнення щодо порушень, які мали місце, на думку відповідача, у 2014-2015 роках, тобто з порушенням загальних строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що до нього було необґрунтовано застосовано кілька стягнень за одне і те саме порушення.

При цьому слід врахувати, що згідно п. 3.2 розділу 3 Порядку застосування до аудиторів (аудиторських фірм) стягнень за неналежне виконання професійних обов'язків, затвердженого рішенням Аудиторської палати України від 15.11.2007р. № 184/4 (із змінами) за неналежне виконання професійних обов'язків до аудиторів (аудиторських фірм) АПУ можуть бути застосовані стягнення у вигляді попередження, зупинення терміну чинності сертифіката на строк до одного року, анулювання сертифіката або виключення з Реєстру аудиторських фірм та аудиторів.

Наявність у вказані нормі Положення сполучника "або" між анулюванням сертифіката та виключенням з Реєстру аудиторських фірм та аудиторів вказує на неможливість одночасного застосування обох цих стягнень за одне і те саме порушення. Крім того, застосування двох стягнень за одне правопорушення суперечить приписам ст. 61 Конституції України, яка визначає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціх про обґрунтованість позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 26.01.2017р. № 338/7.2 "Про застосування стягнення"; визнання незаконним та скасування п.п. 3.1., п. 3 рішення відповідача від 23.02.2017р. № 339/4 "Про внесення змін до реєстру аудиторських фірм та аудиторів".

Разом з тим, позовні вимоги про зобов'язання відповідача включити до реєстру аудиторських фірм та аудиторів позивача (сертифікат аудитора № 002179, виданий рішенням Аудиторської палати України від 05.10.1995р. № 36, чинний до 05.10.2019р.), якщо вони будуть задоволені судом, порушать встановлений порядок ведення відповідного реєстру, який передбачає певну процедуру.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати відповідача вчинити дії з включення до реєстру аудиторських фірм та аудиторів ОСОБА_1 (сертифікат аудитора № 002179, виданий рішенням Аудиторської палати України від 05.10.1995р. № 36, чинний до 05.10.2019р.).

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими з вище зазначених підстав і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Аудиторської палати України залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2017р. по справі № 820/1215/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бондар В.О.
Судді Калиновський В.А. Пянова Я.В.
Повний текст ухвали виготовлений 10.11.2017 р.