Справа № 826/1137/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м. Київ К/800/16828/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

за участю секретаря Лопушенко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства фінансів України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання дій протиправними та скасування довідки,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства фінансів України про визнання протиправними дій Міністерства фінансів України та скасування звіту робочої групи з питань застосування до працівників Міністерства заборони, передбаченої ч.3 ст.1 Закону України "Про очищення влади", відповідно до критеріїв, визначених ч.1 ст.3 цього Закону, відносно ОСОБА_4, який працював на посаді заступника начальника управління податкової політики Департаменту податкової, митної політики та методології бухгалтерського обліку; визнання протиправними дій Міністерства фінансів України та скасування наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015р. №587-о «Про звільнення ОСОБА_4; зобов'язання Міністерства фінансів України поновити ОСОБА_4 на посаді заступника начальника управління податкової політики Департаменту податкової, митної політики та методології бухгалтерського обліку; зобов'язання Міністерства фінансів України виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 56584,10грн.; зобов'язання Міністерства фінансів України повідомити Міністерство юстиції України шляхом направлення відповідного листа щодо скасування повідомлення про звільнення ОСОБА_4 та виключення (відкликання) із Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", інформації стосовно звільнення ОСОБА_4 відповідно до п.7-2 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; зобов'язання Міністерства фінансів України розмістити на своєму офіційному веб-сайті текст рішення Окружного адміністративного суду м.Києва про скасування наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015р. №587-о «Про звільнення ОСОБА_4 на підставі п.7-2 ч.1 ст.36 КЗпП України з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади" від 16.09.2014р. №1682-VII (далі - Закон №1682-VІІ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2016р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2016р., провадження у справі зупинено на підставі п.3 ч.1 ст.156 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до набрання законної сили судовим рішенням за наслідками розгляду Конституційним Судом України подання Верховного Суду України та 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону №1682-VII.

Не погоджуючись з ухвалами судів, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Як встановлено ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Питання зупинення та поновлення провадження у справі врегульовано ст.156 КАС України, за змістом п.3 ч.1 якої суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Рішення про зупинення провадження у справі суди першої та апеляційної інстанцій мотивували тим, що до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України на наслідками розгляду конституційних подань Верховного Суду України і 47 народних депутатів України про відповідність Конституції України окремих положень Закону №1682-VІІ неможливо розглянути спір за заявленими ОСОБА_4 вимогами, оскільки висновки рішення суду конституційної юрисдикції матимуть значення для захисту конституційних прав і свобод позивача.

Проте з такими мотивами зупинення провадження у справі погодитися не можна.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначав про його протиправне звільнення з посади заступника начальника управління податкової політики Департаменту податкової, митної політики та методології бухгалтерського обліку на підставі п.7-2 ч.1 ст.36 КЗпП України, Закону №1682-VII (наказ Міністерства фінансів України від 31.12.2015р. №587-о «Про звільнення ОСОБА_4) внаслідок невірного застосування відповідачем положень п.7 ч.1 ст.3 Закону №1682-VII, оскільки встановлені останнім обмеження (застосування заборони, передбаченої ч.3 ст.1 цього Закону (щодо неможливості протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом зайняття посад, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), особами, зазначеними, зокрема, у частині першій статті 3 цього Закону, а також особами, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяв, передбачених ч.1 ст.4 цього Закону), до осіб, які у період з 25.02.2010р. по 22.02.2014р. обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції), на думку позивача, не розповсюджуються на жодну з посад, які він займав в Міністерстві фінансів України в період з 30.11.2011р. по 04.01.2016р.

Отже, обставини, покладені в основу обґрунтування позову, як видно з їх характеру, мають індивідуальний характер, стосуються дій і рішень Міністерства фінансів України, які позивач із посиланням на конкретні норми права розцінює як протиправні й такі, що призвели до порушення його прав і свобод.

В оскаржених же ухвалах судами не мотивований зв'язок між очікуваними висновками рішення суду конституційної юрисдикції за наслідками розгляду згаданих вище конституційних подань та предметом спору у даній справі, а також не конкретизовано, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду справи в порядку конституційного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України, зокрема, від 18.10.2016р. у справі №П/800/63/16, від 04.07.2017р. у справі №817/47/16.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі та ухвала апеляційного суду про залишення останньої без змін підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.220,221,223,227,231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2016 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.