Справа № 820/4827/17
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

10 листопада 2017 р. 10:18 год. справа № 820/4827/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Супрун Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Алавердян Е.А.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Камишанової М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості про визнання незаконною дій та бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач, ОСОБА_1), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського міського центру зайнятості (надалі за текстом - відповідач, ХМЦЗ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: визнати незаконними дії Харківського міського центру зайнятості у видачі ОСОБА_1 направлення на працевлаштування на непідходящу роботу "Інспектор" до КП "Благоустрій" під час прийому 1 червня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 червня 2017 року він був на черговому прийомі у відповідача з наміром отримати соціальні послуги з працевлаштування. На його думку, відповідачем в незаконний спосіб видано корінець направлення на працевлаштування на вільне робоче місце, а саме на непідходящу роботу до Комунального підприємства "Благоустрій" (надалі за текстом - КП "Благоустрій") на вакансію інспектора. Позивач вказує, що відповідач відмінив дію ч. 1 ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення", де зазначено, що підходящою для безробітного вважається робота, яка відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради, тобто не взято до уваги той факт, що у позивача базова освіта, та те, що на цю вакансію потрібні особи, які мають вищу юридичну освіту згідно з форми звітності № 3-ПН в якій роботодавець визначив вимоги до претендента, що на думку позивача є діяльністю, яка підлягає визнанню незаконною.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на наступне.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Позивач, ОСОБА_1, має повну вищу освіту за спеціальністю "Соціологія" та здобув кваліфікацію соціолога, базову вищу освіту за напрямом підготовки "Право", здобув кваліфікацію бакалавр права.

ОСОБА_1, 27.09.2016 року звернувся з заявою до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де був зареєстрований як такий, що шукає роботу з відкриттям персональної картки НОМЕР_1.

Згідно з поданої заяви позивача від 27.09.2016 року, наказом директора від 27.09.2016 року № НТ160927 ОСОБА_1, наданий статус безробітного з 27.09.2016 року та відповідно до п. 2, 4 ст. 22, п. 2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п.п. 2.7, 2.9 "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності" призначена виплата допомоги по безробіттю з 04.10.2016 по 28.09.2017 рр., у розмірі встановленому законодавством.

Позивач 27.09.2016 року ознайомлений з витягом із статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" (№ 5067-17 від 05.07.2013 р.) про права та обов'язки зареєстрованих безробітних та витягом із статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття" про права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, про що є підпис ОСОБА_1, в додатку 1 до персональної картки - відвідування особою територіального органу та отримані послуги.

Під час прийому 01.06.2017 року ОСОБА_1 вчасно відвідав прийом до провідного фахівця з питань зайнятості Харківського міського центру зайнятості. Під час відвідування згідно з додатку № 1 до персональної картки, фахівець здійснювала пошук роботи за наступними посадами: юрист, юрисконсульт, соціолог, діловод, документознавець, архівіст, архіваріус; спеціальні державні служби - відсутні; у відділах субсидій м. Харкова - вакансії були відсутні.

Серед вакансій в базі єдиної інформаційно-аналітичної системи (надалі за текстом -ЄІАС) була опрацьована вакансія інспектора Комунального підприємства "Благоустрій".

Фахівцем з працевлаштування населення Харківського міського центру зайнятості було видано корінець направлення ОСОБА_1, на посаду інспектора Комунального підприємства "Благоустрій", яке було узгоджено з відділом кадрів даного підприємства, але вказаний корінець направлення відпрацьоване ОСОБА_1, та повернуто з відміткою, що кандидат не відповідає вимогам.

Під час прийому безробітних, спеціалістами центру зайнятості здійснюється підбір підходящої роботи шляхом перегляду та опрацюванням вакансій, які заявлені роботодавцями.

Підбір роботи для ОСОБА_1 проводиться виключно у відповідності до ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення", а також, з урахуванням медичної довідки № 265 від 30.01.2015 року, згідно з якою Позивачу не рекомендована праця пов'язана з підйомом вантажів біліше 5 кг., довготривале перебування на ногах, переохолодження, психоемоційні навантаження постійно та з урахуванням виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3354 від 17.10.2016 року Комунального закладу охорони здоров'я "Харківська міська поліклініка № 20", в якому зазначено, що 30.01.2015 року представлений на ЛКК на підставі пройденого комплексного огляду фахівців ХМП № 20 за направленням Харківського міського центру зайнятості № 856 від 19.12.2014 року з метою отримання рекомендацій до праці для вирішення питання подальшого працевлаштування.

За станом здоров'я ОСОБА_1, не рекомендовано труд, пов'язаний з підняттям ваги вище п'яти кілограмів, довготривалим перебуванням на ногах, переохолодженням, психоемоційними перегрузками постійно.

Харківський міський центр зайнятості пропонує і опрацьовує тільки ті вакансії, які є актуальними на час прийому безробітного та подаються виключно роботодавцями до центр у зайнятості, відповідно до звітності "Інформація про попит на робочу силу". Під час пропонування підходящої роботи ОСОБА_1 кожного разу, враховується його тривалість роботи за професією (спеціальністю), його кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, потреба ринку праці, а також довідка медичного закладу № 265 від 30.01.2015 року.

Відповідач, ХМЦЗ відмітив у своїх запереченнях на адміністративний позов, що є посередником між роботодавцем та громадянами, які звернулись за сприянням у працевлаштуванні, у тому числі не впливає на встановлення умов праці на підприємствах, а надає відомості на підставі звітів № 3-ПН "Інформацію про попит на робочу силу (вакансії)", які подаються роботодавцем, та лише сприяє у підборі підходящої роботи безробітному.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному аналізі в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 27.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до директора Харківського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" та Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 (а.с.58), де був зареєстрований з відкриття персональної картки НОМЕР_1 (а.с.22).

Позивач неодноразово перебував на обліку в службі зайнятості як безробітний (2002-2003 рр., 2004 р., 2006 - 2014 рр., 2017р.) (а.с.48-52).

04.10.2016 року позивачем подано до Харківського міського центру зайнятості заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю(а.с. 58 зворотній бік).

Судом встановлено, що прийом позивача до спеціаліста з працевлаштування Харківського міського центру зайнятості було призначено на 01.06.2017 року.

Під час прийому позивача 01.06.2017 року фахівцем Харківського міського центру зайнятості внесено в додаток № 1 до персональної картки відвідування позивача запис, а саме: "Опрацьовано оперативні вакансії ФОП ОСОБА_4, педагог соціальний - не відповідає вимогам освіти; Харківській загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 140 педагог соціальний - не відповідає вимогам освіти; переглянуто наступні вакансії юрист, юрисконсульт, соціолог, діловод, документознавець, архівіст, архіваріус; спеціальні державні служби - відсутні, у відділах субсидій м. Харкова - вакансії були відсутні. Опрацьовано вакансія інспектора до Комунального підприємства "Благоустрій". Направлення позивача до КП "Благоустрій" фактична адреса, режим роботи було узгоджено з роботодавцем".

Згідно з корінця направлення на працевлаштування на вільне робоче місце за №0166001 від 01.06.2017 року ОСОБА_1, Комунальним підприємством "Благоустрій" було відмовлено у працевлаштуванні з підстав не відповідності вимог претендента в кандидата на посаду інспектора. (47 а.с.)

В журналі відвідування додатком 1 персональної картки позивача під час чергового прийому позивача до ХМЦЗ від 08.06.2017 року фахівцем, зроблено відповідний запис, що знову переглянуто вакансії, а саме: соціолог - відсутня вакансія; по направленню від 01.06.2017 року №0166001 відмовився роботодавець (не відповідає вимогам). Переглянуто вакансії: документознавець, діловод, фахівець - відсутні вакансії. Запропоновано відвідати спеціаліста з профорієнтації" (а.с.31 зворотній бік).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 13 липня 2017 року подано позовну заяву до Московського районного суду м. Харкова за позовом ОСОБА_1, до КП "Благоустрій", про визнання відмови у прийнятті на роботу незаконною та зобов'язання працевлаштувати. У задоволені позову ОСОБА_1 до КП "Благоустрій" - було відмовлено.

Позивачем, ОСОБА_1, від 22.09.2017 року на ім'я директора ХМЦЗ було подано скаргу в якому вимагав, видалити запис з Персональної картки НОМЕР_1 про вакансію "юрист", як підходящу для позивача роботу. (64 а.с.)

ХМЦЗ у листі від 04.10.2017 року № С-43 про розгляд звернення скаргою позивача повідомив наступне, що відповідно до Національного класифікатора професій України ДК-003: 2005, затвердженого наказом Держкомспоживстандарту України від 26.12.2005 року № 375, кваліфікація 2421 (15) юрист за рівнем освіти відповідає спеціалісту, магістра. Враховуючи освітній рівень бакалавра права, професія юриста при попередньому підборі та перегляді вакантних посад виключена. Запис персональній картці ОСОБА_1, вилучено.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України "Про зайнятість населення".

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи; вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа; працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про зайнятість населення" Держава гарантує у сфері зайнятості:

1) вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії;

2) одержання заробітної плати (винагороди) відповідно до законодавства;

3) професійну орієнтацію з метою самовизначення та реалізації здатності особи до праці;

4) професійне навчання відповідно до здібностей та з урахуванням потреб ринку праці;

5) підтвердження результатів неформального професійного навчання осіб за робітничими професіями;

6) безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку;

7) соціальний захист у разі настання безробіття;

8) захист від дискримінації у сфері зайнятості, необґрунтованої відмови у найманні на роботу і незаконного звільнення;

9) додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

Згідно з ст. 32 цього Закону, професійна орієнтація населення - комплекс взаємопов'язаних економічних, соціальних, медичних, психологічних і педагогічних заходів, спрямованих на активізацію процесу професійного самовизначення та реалізацію здатності до праці особи, виявлення її здібностей, інтересів, можливостей та інших чинників, що впливають на вибір або зміну професії та виду трудової діяльності.

Професійна орієнтація населення здійснюється навчальними закладами, закладами охорони здоров'я, реабілітаційними установами, медико-соціальними експертними комісіями, територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, центрами професійної орієнтації населення, молодіжними центрами праці, військкоматами, установами виконання покарань, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, що надають послуги з професійної орієнтації.

Статтею 33 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що професійна орієнтація осіб, які звернулися до територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснюється шляхом: 1) професійного інформування, що полягає у наданні відомостей про трудову діяльність та її роль у професійному самовизначенні особи, інформації про стан ринку праці, зміст та перспективи розвитку сучасних професій і вимоги до особи, форми та умови оволодіння професіями, можливості професійно-кваліфікаційного і кар'єрного зростання, що сприятиме формуванню професійних інтересів, намірів та мотивації особи щодо обрання або зміни виду трудової діяльності, професії, кваліфікації, роботи; 2) професійного консультування, спрямованого на оптимізацію професійного самовизначення особи на основі виявлення її індивідуально-психологічних характеристик, особливостей життєвих ситуацій, професійних інтересів, нахилів, стану здоров'я та з урахуванням потреби ринку праці; 3) проведення професійного відбору, що полягає у встановленні відповідності особи вимогам, які визначені для конкретних видів професійної діяльності та посад. Порядок надання послуг з професійної орієнтації осіб затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціальної політики.

Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення" підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний.

Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає, що позивач має диплом спеціаліста ХНУ ім. В.Н. Каразіна зі спеціальності "Соціологія" від 05.07.2005 року та здобув кваліфікацію соціолога, викладача соціологічних дисциплін. Крім того, позивач від 27.06.2009 року отримав диплом бакалавра Харківського національного університету внутрішніх справ, згідно з якого отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки "Право" та здобув кваліфікацію бакалавра права. (а.с.53).

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1, (а.с. 48-52), останній по спеціальностям за отриманою освітою не працював.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 від початку трудової діяльності з 1989 року працював на різноманітних посадах, як-от: слюсаря, токаря, формовщика, столяра, вантажника, охоронця, знімача - укладальника, дорожнього робочого, молодшого оператора лінії, спеціаліста тощо. (а.с. 48-52).

У копії персональної картки ОСОБА_1, НОМЕР_1 від 27.09.2016 року у графи « 1. Професійний досвід та освіта, що є підставою для підходящої та іншої роботи» вказано професія/посади позивача 2412.2(12) фахівець з питань зайнятості (хедхантер) та 2419.3 - спеціаліст державної служби з досвідом роботи менше ніж 0,5 року за кожною зі вказаних спеціальностей.

Крім того, з копії особової справи ОСОБА_1 вбачаються обмеження у навантаженнях під час трудової діяльності.

Так, 01.03.2017 року ОСОБА_1 до ХМЦЗ було подану заяву про долучення до особової справи копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3354 від 17.10.2016 року, виданої комунальним закладом «Харківська міська поліклініка № 20» (а.с. 54).

Згідно графи 8 «Лікувальні і трудові рекомендації» копії вказаної виписки позивачу за станом здоров'я не рекомендовано труд, пов'язаний з підняттям ваги вище п'яти кілограмів, довготривалим перебуванням на ногах, переохолодженням, психоемоційними перегрузками постійно (а.с. 55).

Таким чином, суд зазначає, що під час прийому 01.06.2017 року посадова особа ХМЦЗ, направивши позивача на працевлаштування вакансії інспектор до КП "Благоустрій" всупереч вимог абз. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про зайнятість населення» не врахував таких чинників як: тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці, позаяк ОСОБА_5, не має стажу роботи за вказаними спеціальності.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії персональної картки ОСОБА_1 НОМЕР_1, він перебуває на обліку у відповідача понад 6 місяців.

У разі коли неможливо надати безробітному роботу за професією протягом шести місяців з дня перебування на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, йому пропонується підходяща робота з урахуванням здібностей, стану здоров'я і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці (ч. 3 ст. 46 Закону).

Для громадян, які не працювали за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) понад 12 місяців, підходящою вважається робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за здобутими раніше професіями (спеціальностями) може вважатися підходящою за умови попереднього підвищення кваліфікації з урахуванням потреби ринку праці (ч. 4 ст. 46 Закону).

В порушення вказаних норм Закону, під час прийому позивача 01.06.2017 р. ХМЦЗ для ОСОБА_1 не була запропонована також підходяща робота з урахуванням його здібностей і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці, і крім того, відповідне попереднє підвищення кваліфікації за здобутими ним раніше професіями (спеціальностями) - «Соціологія» та «Право».

Крім того, в порушення п. 2 та п. 3 ст. 33 Закону, якими визначено про те, що територіальні органи зобов'язані вчиняти дії з професійного консультування, спрямованого на оптимізацію професійного самовизначення особи на основі виявлення її індивідуально-психологічних характеристик, особливостей життєвих ситуацій, професійних інтересів, нахилів, стану здоров'я та з урахуванням потреби ринку праці, а також проведення професійного відбору, що полягає у встановленні відповідності особи вимогам, які визначені для конкретних видів професійної діяльності та посад, ХМЦЗ переглянув для позивача лише посади, які відповідають його стану здоров'я без врахування інших чинників.

Згідно з ч. 8 ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення" підходящою для безробітного не може вважатися робота, якщо: місце роботи розташовано за межами доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради; умови праці не відповідають правилам і нормам, встановленим законодавством про працю та охорону праці (в тому числі якщо на запропонованому місці роботи порушуються встановлені законом строки виплати заробітної плати); умови праці на запропонованому місці роботи не відповідають стану здоров'я громадянина, підтвердженому медичною довідкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи.

Частиною 3 ст. 2 КАСУ встановлено критерії, яким мають відповідати як вчинені суб'єктом владних повноважень дії та бездіяльність, так і прийняті рішення, а саме у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши зазначений спір по суті суд вказує на невідповідність оскаржених вчинених ХМЦЗ дій критеріям, встановлених ч. 3 ст. 2 КАСУ.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 17, 50, 160-163, 167, 185, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості про визнання незаконною дій та бездіяльності - задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконними дії Харківського міського центру зайнятості (61013, мХарків, вул. Шевченка, 137А, код ЄДРПОУ) у видачі ОСОБА_1 направлення на працевлаштування на непідходящу роботу "Інспектор" до КП "Благоустрій" під час прийому 1 червня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі виготовлена 14.11.2017 року.

Суддя Супрун Ю.О.