Справа № 334/155/17
Суддя: Ісаков Д. О.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 04.10.2017
Справа № 334/155/17
Провадження № 2-а/334/208/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

при секретарі Гопка Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, в якому вказує, що 02.01.2017 року о 22:00 год. він був зупинений інспектором поліції ОСОБА_2 за адресою: м.Запоріжжя пр. Соборний, буд. 15, який звинуватив його у зупинці в зоні дії знаку 5.41 ПДР, та не пред`явив поліс страхування. Відносно нього складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Вважає, що притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 КУпАП є незаконним та необгрунтованим, оскільки відповідач незаконно зупинив транспортний засіб, незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцем знаходження органу, який уповноважений розглядати такі справи. Відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП. Порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст. 278 279 КУпАП. Відповідач не маючи законних на те підстав звинуватив його та виніс постанову про накладення стягнення.

Відповідно до ст. 21-2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушення правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Втім, правил дорожнього руху України він не порушував.

Просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності, надав суду відеозапис правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов такого висновку.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 288 ч.1 п.3 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що 02.01.2017 року о 22:00 год. інспектором патрульної поліції роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 на пр.Соборний, буд.5 у м.Запоріжжі було зупинено автомобіль ВАЗ-21099, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1, який начебто здійснив зупинку в зоні дії знаку "5.41" ПДР України і в ході перевірки документів виявлено відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим допустив порушення вимог п. 2.1 (г) Правил дорожнього руху України. Стосовно водія ОСОБА_1 складено постанову серії АР № 749150 від 02.01.2017 року, однак за адресою: пр.Металургів, буд. 11 у м.Запоріжжі.

Вказаною постановою від 02.01.2017 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн. (тобто притягнутий до відповідальності за відсутність полісу, а не за зупинку в зоні дії знаку "5.41" ПДР України).

Проте, для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи. Постанова інспектора є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав: в даній постанові під час встановлення обставин для повного та всебічного розгляду справи, згідно з вимогами ст. ст. 251, 280 КУпАП немає даних чи були свідки правопорушення, дані цих осіб є відомостями, які мають зазначатися у постанові (сам характер порушення ПДР і його обставини, про які йде мова, говорить про неможливість його вчинення без свідків або доказів вище викладеного). У відповідності до ст. 251 КУпАП, пояснення цих осіб є доказами по справі. Відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних свідків грубо протирічить вищезазначеним нормам та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. В постанові навіть не вказано де та по якій вулиці міста рухався позивач, куди та звідки їхав, тобто взагалі не зазначена об`єктивна сторона правопорушення в цій частині.

З наданого суду відеозапису не вбачається, що водій ОСОБА_1 зупинився в зоні дії знаку "5.41" ПДР України.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Однак в діях позивача не було ніякого умислу, оскільки він був переконаний, що рухається в передбаченому законом порядку, не створив нікому перешкод чи аварійної ситуації для інших учасників дорожнього руху.

Згідно положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність органів патрульної поліції, пов`язана з притягненням громадян до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, регламентована, зокрема, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853. Відповідно до вимог пункту 2 розділу IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП, частина 3 якої передбачає в якості обов`язкового елементу місце вчинення адміністративного правопорушення. Місце вчинення адміністративного правопорушення витлумачено Конституційним судом України в рішенні №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року як адміністративно - територіальна одиниця, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, повноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). Статтею 268 Кодексу встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Пунктом 24 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. В свою чергу в судовому засіданні встановлене наступне: позивачем не було вчинено вище вказаного порушення ПДР України, він під час руху виконував всі передбачені правилами дорожнього руху України дії, після того як його було зупинено співробітником міліції, він поставив запитання стосовно доказів на які співробітник поліції посилається, останній відповів що це його суб`єктивна думка і він вважає, що з боку позивача було вчинено правопорушення, але жодних документальних підтверджень цьому не надано. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановлюється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення. Постанови про адміністративні правопорушення не повинні бути не повні та не обєктивні, що в свою чергу викликають сумніви в їх достовірності та передбаченим законодавствам вимогам.

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектором Коломоєць М.О. при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати неправомірними, а постанову серії АР № 749150 від 02.01.2017 року по справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення на позивача за ч.1 ст.126 КУпАП слід вважати як винесену бездоказово, вона основана на припущеннях і в порушення прав позивача, а тому її слід скасувати.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 256, 258, 288, 289 КУпАП, ст. 70, 71, 158-163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову серії АР № 749150 від 02.01.2017 року, винесену інспектором роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. - скасувати.

Cуддя Д.О.Ісаков