Справа № 802/691/17-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/691/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

07 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

секретар судового засідання: Гіюк Д.М.

за участі:

представника відповідача: Лепетухи Я.В.

представника третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного реєстратора Вінницької міської ради Бурлаки Вікторії Вікторівни на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" до державного реєстратора Вінницької міської ради Бурлаки Вікторії Вікторівни, Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - приватно-орендне підприємство "Авангард", ОСОБА_5 про визнання дій протиправними, скасування та визнання протиправним рішення,

В С Т А Н О В И В :

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Колос" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до державного реєстратора Вінницької міської ради Бурлаки Вікторії Вікторівни, Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - приватно-орендне підприємство "Авангард", ОСОБА_5 про визнання дій протиправними, скасування та визнання протиправним рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представники відповідачів та приватно-орендного підприємства "Авангард" в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Решта осіб, які беруть участь в справі повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно із ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 26 червня 2007 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Колос" та ОСОБА_6 укладено договір оренди землі №340 щодо земельної ділянки, загальною площею 1,4585 га кадастровий НОМЕР_1, розташованої на території Хоменської сільської ради, Шаргородського району Вінницької області.

14.03.2008 року даний договір зареєстровано у відділі Вінницької регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №37.

22.09.2016 р. право власності на спірну земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину перейшло до ОСОБА_5

Між ОСОБА_5, та приватно-орендним підприємством "Авангард" укладено договір оренди землі вищевказаної земельної ділянки, який в подальшому зареєстрований згідно рішення державного реєстратора ВМР Бурлаки В.В. від 06.04.2017 р. за №34650569 .

Вважаючи дане рішення таким, що підлягає скасуванню, а дії пов'язані із реєстрацією речових прав протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій, які пов'язані із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 індексним номером 34650569 від 06.04.2017 р. та визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.04.2017 р. за №34650569 на підставі договору оренди землі від 30.12.2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ПП "Авангард".

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація права оренди земельної ділянки за договором оренди землі, укладеного 30.12.2016р. між ОСОБА_5 та Приватним - орендним підприємством "Авангард", державним реєстратором ВМР Бурлакою В.В. проведена без дотримання вимог чинного законодавства, внаслідок чого істотно порушено законні права та інтереси позивача, як правомірного орендаря землі. Суд першої інстанції зазначив, що належним способом захисту прав позивач в даному випадку буде виключно скасування спірного рішення державного реєстратора, відтак, позивач не потребує додаткового захисту шляхом визнання протиправними дій пов'язаними з державною реєстрацією речових прав.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що відповідач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.195 КАС України, колегія суддів здійснювала апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення в межах скарги відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

В силу ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За приписами статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (далі - Закон №1952-IV, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

У пункті 3 частини третьої цієї ж норми зазначено, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Відповідно до ст.18 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам, про що зазначено в частині четвертій статті 18 Закону №1952-IV.

Таким чином, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Відповідно до статті 24 Закону №1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Встановлено, що 26 червня 2007 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Колос" та ОСОБА_6 укладений договір оренди землі строком на 10 років, який, відповідно до пункту 29, набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно запису на договорі, його зареєстровано 14.03.2008 р. за №37.

Разом з цим, до закінчення терміну дії вищезазначеного договору оренди, державним реєстратором ВМР Бурлакою В.В. прийнято рішення від 06.04.2017 р. за №34650569 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку кадастровим номером НОМЕР_1, яке виникло на підставі договору оренди від 30.12.2016 р. укладеного між ОСОБА_5 (спадкоємцем ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом) та приватно-орендним підприємством "Авангард". При цьому, в матеріалах реєстраційної справи про державну реєстрацію речових прав на спірну земельну ділянку відсутні докази щодо направлення державним реєстратором запитів до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав до 01 січня 2013 року.

Відповідно до ч.4 ст.32 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон №161-XIV), перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Аналогічні умови встановлені у пункті 29 Договору оренди від 26.06.2007 р.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що державним реєстратором ВМР Бурлакою В.В., в порушення вимог чинного законодавства, при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі, укладеним 30.12.2016р. між ОСОБА_5 та приватно-орендним підприємством "Авангард" належним чином не перевірила, чи вже зареєстровані права оренди на спірні земельні ділянки, внаслідок чого неправомірно здійснила повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї ж самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державного реєстратора Вінницької міської ради Бурлаки Вікторії Вікторівни залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 14 листопада 2017 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.