Справа № 204/661/17
Суддя: Тітова І. В.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/661/17
Провадження № 2-а/204/71/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

з участю секретаря Олішевської К.Й.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Грінченко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком,

в с т а н о в и в:

07 лютого 2017 року до суду надійшов вищевказаний адміністративний позов, у якому позивач просить зобов'язати відповідача призначити позивачу виплату пенсії за віком з 22.08.2016р. у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є громадянкою України та її трудовий стаж складає 28 років, на даний час вона не працює та з 2001 року постійно проживає в Ізраїлі, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України. Отже, у віці в 68 років та наявності страхового стажу в 28 років позивач досягла усіх необхідних умов для призначення пенсії за віком. Проте на сьогоднішній день пенсія позивачу не призначалась, страхових виплат вона не отримує. 22.08.2016 року представник позивача звернувся до відповідача із особистою заявою позивача, нотаріально засвідченої та апостильованої, разом з оригіналами усіх необхідних документів, які були надані для огляду та засвідчення копій. 02.09.2016р. у відмові №К90-1/16-6 відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії на підставі того, що позивач не дотрималась умови особистої подачі заяви, крім того, відповідач вимагає реєстрації позивача на території України, що є протиправним. Позивач вважає, що така відмова у призначенні виплати пенсії є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства. За таких обставин, враховуючи неправомірність поведінки відповідача, на думку позивача відповідні пенсійні виплати мають бути поновлені, нараховані і виплачені йому з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. Тому була вимушена звернутися до суду із даною позовною заявою.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі і просила в задоволенні позову відмовити. Надала суду письмові заперечення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_3 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон, підпис в якому засвідчений нотаріусом Держави Ізраїлю (а.с.10-28).

Відповідно до ст.100 Закону України «Про нотаріат» документи, які складено за кордоном з участю іноземних властей бо які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Згідно статті 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, що підписана 05 жовтня 1961 року в Гаазі (Нідерланди) та до якої приєднались більше як 90 країн, ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються, зокрема офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Статтями 2 та 3 цієї Конвенції передбачено, що кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав-учасниць Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Як випливає із матеріалів справи, на вищевказаному документі був проставлений апостиль компетентним органом Держави Ізраїлю (а.с.11).

22 серпня 2016р. ОСОБА_3 через представника звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.55-57). Підпис позивача у даній заяві разом із додатками також була засвідчений нотаріусом держави Ізраїль та скріплений апостилем.

Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі листом від 02.09.2016р. №К90-1/16 повідомило, що оскільки остання із заявою про призначення пенсії звернулась за допомогою довіреної особи, а не особисто та не надала документів, які засвідчують реєстрацію місця проживання в Україні, то призначити пенсію зазначеній особі немає законних підстав (а.с.58-62).

Відповідно до ст.24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституцій права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином ОСОБА_3 проживаючи в державі Ізраїль, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство не допускає обмежень права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності до ч.3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свобод вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

ОСОБА_3 має більше 28 років трудового стажу, що підтверджується копією її трудової книжки (а.с.30-45).

П.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005р. за №1566/11846 визначено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Відповідно до п.16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземні громадяни та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (реєстрації) (п.29 Порядку).

Згідно з ст.5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Вказаним рішенням встановлено, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Право громадянина на одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000р. закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Із листа про відмову у призначення виплати пенсії №К90-1/16 від 02.09.2016р. випливає, що на розгляд Правобережному об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м.Дніпрі було подано заяву ОСОБА_3 із підтвердженням підпису. Посилання у вказаному листі на те, що заяви подано представником, як на підставу відмови у поновленні пенсії, суд вважає безпідставними, оскільки неможливості особисто з'явитись до органу, що здійснює призначення пенсії, не може бути підставою для обмеження конституційного права позивача, як громадянки України, на пенсійне забезпечення.

З огляду на вищенаведені норми чинного законодавства, суд доходить висновку, що відмова відповідача у призначенні позивачу виплати пенсії за віком у зв'язку із постійним проживанням в Ізраїлі є неправомірною, оскільки суперечить Конституції та законам України, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, тож судовий збір підлягає стягненню з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Дніпрі на користь позивача.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Дніпрі про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком задовольнити повністю.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у місті Дніпрі призначити ОСОБА_3 виплату пенсії за віком з 22.08.2016р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Дніпрі на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок)грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2017 року.

Суддя І.В. Тітова