Справа № 163/604/17
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/7693/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання - Керод Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області про визнання протиправними та скасування рішень про відмову в призначенні соціальної допомоги, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до управління соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області, в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення управління соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області від 25.11.2016 року та від 19.12.2016 року про відмову у призначенні державної соціальної допомоги та зобов'язати відповідача призначити їй державну соціальну допомогу, як малозабезпеченій сім'ї, з 01.11.2016 року по 30.04.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на звернення позивача від 22.11.2016 року та 13.12.2016 року відповідачем, повідомленнями від 25.11.2016 року за №4027 та від 19.12.2016 року за №4334, відмовлено у призначенні їй державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» з тих мотивів, що у складі її сім'ї є працездатний член сім'ї, який не працював три місяці, що передують дню звернення. Таку відмову позивач вважає незаконною, оскільки для призначення допомоги відповідачу вона подала повний пакет необхідних документів, в тому числі щодо чотирьох дітей, з яких: троє - неповнолітніх і троє - навчаються, а також про доходи її чоловіка - ОСОБА_2, який з травня 2016 року по жовтень 2016 року працював за цивільно-правовим договором та сплачував страхові внески. Посилаючись на положення Законів України «Про зайнятість населення» та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», вважає, що її чоловік протягом трьох місяців, що передували місяцю звернення її до відповідача із заявами про призначення допомоги, був зайнятою людиною, отримував дохід, з якого сплачувався страховий внесок, а відсутність запису у трудовій книжці не може свідчити про те, що він не працював, тому відповідач неправомірно відмовив їй у призначенні допомоги і передав справу на розгляд комісії з тих підстав, що її чоловік не працює.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 08 червня 2017 року - позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення управління соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області від 25.11.2016 року у справі №3348 та від 19.12.2016 року у справі №4436 про відмову ОСОБА_1 у призначенні державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї.

Зобов'язано управління соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області призначити та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім'ї за період з 01 листопада 2016 року по 30 квітня 2017 року у відповідності до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», в редакції, чинній станом на дату прийняття першого оскаржуваного рішення від 25.11.2016 року.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, УСЗН Любомльської РДА Волинської області подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідають фактичним обставинам справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст.196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.11.2016 року та 13.12.2016 року ОСОБА_1 зверталась до управління СЗН Любомльської РДА з заявами та необхідними документами для призначення державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї, у відповідності до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» №1768-ІІІ від 01.06.2000 року (далі - Закон України №1768-ІІІ від 01.06.2000 року) та Поряду призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року №250 (далі - Порядок №250 від 24.02.2003 року).

Згідно довідок про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданих Нудиженською сільською радою Любомльського району Волинської області від 09.11.2016 року №729 та від 06.12.2016 року за №774, до складу сім'ї позивача входять її чоловік - ОСОБА_2 та п'ятеро дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Таким чином,у позивача є п'ятеро дітей, з яких троє, на день звернення позивача з заявами про призначення допомоги, були неповнолітніми, що також доводиться копіями свідоцтв про їх народження.

Поряд з цим за матеріалами справи встановлено, що троє дітей позивачки навчаються і це підтверджено належними довідками навчальних закладів.

Повнолітній ОСОБА_4 є студентом ІV курсу денного відділу фельдшерської спеціальності Ковельського медичного коледжу та навчається на контрактних умовах (термін навчання з 01.09.2012 року по 30.06.2017 року, згідно наказу від 22.04.2015 року №42-у - надавалась академічна відпустка).

Неповнолітній ОСОБА_5 навчається у професійно-технічному училищі №22 смт. Луків за професією «Тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва категорії «А1»; водій автотранспортних засобів категорії «С» на денній формі навчання (термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2017 року).

Неповнолітній ОСОБА_6 навчається в Ковельському професійному ліцеї на денній формі навчання за державним замовленням за професією «Слюсар з ремонту автомобілів; електрозварник ручного зварювання» (термін навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2018 року).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по місцю навчання отримують стипендію.

Позивач працює прибиральником службових приміщень Нудиженського навчально-виховного комплексу «ЗОШ І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» та згідно наказу від 03.11.2016 року №35-в їй надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 04.11.2016 року по 05.08.2019 року.

Довідками Любомльського центру зайнятості від 10.11.2016 року №2380 та від 13.12.2016 року №2876 стверджено, що чоловік позивача - ОСОБА_2 на обліку в центрі зайнятості, як безробітний не перебуває.

Також, встановлено, що за цивільно-правовим договором №380 від 04.01.2016 року, укладеним між ДП «Волинське обласне сільськогосподарське виробниче підприємство по племінній справі у тваринництві» та чоловіком позивача - ОСОБА_2 терміном до 01.01.2017 року, останній, як виконавець даної угоди, надає «замовнику» послуги /виконує роботи/ по штучному осіменінню корів і телиць маточного поголів'я сільськогосподарських тварин в агроформуваннях різних форм власності по Любомльському районі. Розмір винагороди за виконання робіт за цим договором визначено в обсязі одиниці за плідне осіменіння однієї голови ВРХ у 43,48 грн., з яких до видачі готівкою - 35 грн.

Довідкою про доходи, виданою ДП «Волинське ОПП» 21.11.2016 року за №590, стверджено, що ОСОБА_2 дійсно працює у ДП «Волинське ОПП» із формою працевлаштування - за договором цивільно-правового характеру та обіймає посаду - «технік штучного осіменіння ВРХ», його дохід з травня по жовтень 2016 року становить 782,64 грн., з яких він сплачував податок з доходів фізичних осіб.

Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 Пенсійного фонду України, ОСОБА_2 є застрахованою особою, його страхувальником є ДП «Волинське ОПП» та у період з січня 2016 року по жовтень 2016 року з його заробітку сплачувались страхові внески.

Для призначення допомоги позивачем також подавались встановленої форми Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

Слід зазначити, що заява позивача про призначення допомоги була передана на розгляд комісії з питань соціального захисту населення при Любомльській РДА з тих підстав, що чоловік останньої не працює, а на їх утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей та одна повнолітня дитина, що навчається.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України №1768-ІІІ від 01.06.2000 року передбачено, що державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли: працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, за інвалідами II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги).

Згідно з ч.2 ст.7 Закону України №1768-ІІІ від 01.06.2000 року, за наявності обставин, передбачених у частині першій цієї статті, державна соціальна допомога може бути призначена місцевою державною адміністрацією на підставі рішень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах рад у разі, якщо, зокрема: у малозабезпеченій багатодітній сім'ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років).

Аналогічні положення закріпленні у п.10 Порядку №250 від 24.02.2003 року.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги у випадках, передбачених ч.2 ст.7 Закону України №1768-ІІІ від 01.06.2000 року, приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги.

В актах обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 24.11.2016 року за №988 та від 15.12.2016 року за №1061 у розділі VІІІ, у якому зазначається додаткова інформація (узагальнена інформація щодо нужденності сім'ї або можливості знаходження додаткових джерел для існування) зазначено, що сім'я позивача ОСОБА_1 проживає в с.Нудиже, остання ніде не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, здійснює догляд за сином ОСОБА_9 до досягнення ним 3-х річного віку. Чоловік позивача працює в ДП «Волинське ОПП» по цивільно-правовому договору. Сім'я позивача в якості підприємців не зареєстрована.

Згідно з витягів з протоколів засідання комісії з питань соціального захисту населення Любомльської РДА за № 25 від 24.11.2016 року та №27 від 16.12.2016 року, за результатами розгляду документів особової справи №605277 позивача, комісією вирішено відмовити у призначенні державної соціальної допомоги згідно ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» та п.10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям з тієї причини, що чоловік позивачки не працює протягом 3-х місяців, що передують місяцю звернення (згідно трудового законодавства).

Також, відповідно до повідомлень управління СЗН Любомльської РДА від 25.11.2016 року за вих.№4027 у справі №3348 та від 19.12.2016 року за вих.№4334 у справі №4436 про відмову в наданні державної соціальної допомоги, уповноваженому представнику сім'ї - позивачці ОСОБА_1 повідомлено про не призначення її сім'ї державної соціальної допомоги з тих причин, що у складі сім'ї є працездатний, що не здійснює догляду, який не працював 3 місяці, що передують зверненню.

Щодо посилань УСЗН Любомльської РДА на те, що будь-яких протиправних дій воно не вчиняло, ніяких рішень чи вказівок про не призначення позивачу соціальної допомоги не приймало, оскільки такі рішення колегіально приймались районною комісією, а відтак УСЗН Любомльської РДА не є належним відповідачем, слід вказати наступне.

Відповідно до абз.7 п.10 Порядку №250 від 24.02.2003 року, за наявності обставин, передбачених в абзацах другому - шостому цього пункту, державна соціальна допомога може бути призначена органом соціального захисту населення на підставі рішень районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій у разі, зокрема, коли у малозабезпеченій багатодітній сім'ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації, але не довше ніж до досягнення ними 23 років).

Статтею 10 Закону України №1768-ІІІ від 01.06.2000 року визначено, що скарга на рішення місцевої державної адміністрації про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні може бути подана до вищестоящого органу виконавчої влади або до суду, а за змістом п.13 Порядку №250 від 24.02.2003 року - рішення органу соціального захисту населення про призначення соціальної допомоги чи про відмову в її наданні може бути оскаржено до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду.

Таким чином, наведені норми Закону та підзаконного нормативно-правового акту чітко визначають, що єдиним органом, який уповноважений на прийняття рішень про призначення або відмову у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, в тому числі й за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.7 Закону України №1768-ІІІ від 01.06.2000 року та абз.2-6 п.10 Порядку №250 від 24.02.2003 року, є орган соціального захисту населення, яким у спірних правовідносинах є управління СЗН Любомльської РДА.

Відтак, управління СЗН Любомльської РДА у справі є належним відповідачем, а надіслані на адресу позивача рішення у формі повідомлень від 25.11.2016 року за вих. №4027 та від 19.12.2016 року за вих.№4334 є такими, що прийняті у відповідності до ст.4 Закону України №1768-ІІІ від 01.06.2000 року та п.9 Порядку №250 від 24.02.2003 року і оскаржуються позивачем в порядку ст.10 Закону України №1768-ІІІ від 01.06.2000 року та п.13 Порядку №250 від 24.02.2003 року.

Відносно посилань відповідача на те, що чоловік позивачки - ОСОБА_2 є таким, що у відповідності до трудового законодавства не працював протягом трьох місяців, що передували місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги, слід вказати наступне.

Згідно ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067-VI (далі Закон України № 5067-VI від 05.07.2012 року), до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Статтею 9 ЦК України визначено, що положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 198 "Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу" (далі - Постанова КМ України від 20.03.2013 року № 198), реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні (далі - реєстрація), проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування. Реєстрація проводиться за умови пред'явлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості), а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту. Особа, яка втратила трудову книжку, пред'являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи або цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує період зайнятості такої особи.

Згідно п.37 Постанови КМ України від 20.03.2013 року № 198, центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня укладення ним цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг).

Статтею 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Отже, до працюючих осіб відносяться не лише ті, що працевлаштовані за трудовим договором (контрактом), а й ті, що працюють за цивільно-правовими договорами.

У Законі України №1768-ІІІ від 01.06.2000 року законодавець визначив загальне поняття «працездатні члени малозабезпеченої сім'ї, які не працюють», не конкретизувавши його таким чином, що особа є непрацюючою згідно трудової книжки або не працює за трудовим договором (контрактом).

Виходячи з законодавства про зайнятість населення, до стажу роботи особи зараховується не лише стаж згідно трудової книжки, а й праця особи за цивільно-правовим договором.

Поряд з цим слід вказати, що з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг), особа, яка зареєстрована як безробітна, знімається центром зайнятості з реєстрації. З цього випливає, що якщо особа виконує роботи по цивільно-правовому договору, то вона не може бути зареєстрована центром зайнятості як безробітна, оскільки вважається такою, що працює і отримує дохід.

З матеріалів справи видно, що чоловік позивача - ОСОБА_2 працював за цивільно-правовим договором, який укладений з ДП «Волинське обласне сільськогосподарське виробниче підприємство по племінній справі у тваринництві», відповідно до якого отримував заробітну плату, з якої відраховувались податок з доходів фізичних осіб та сплачувались страхові внески.

Відтак, чоловік позивача - ОСОБА_2 вважається таким, що працював у період з січня 2016 року по жовтень 2016 року та отримував дохід, який у відповідності до Закону України №1768-ІІІ від 01.06.2000 року входить до середньомісячного сукупного доходу його сім'ї.

З матеріалів особової справи позивача також встановлено, що на умовах цивільно-правового договору з ДП «Волинське ОПП» ОСОБА_2 також працював у 2015 році, про що свідчить його довідка про доходи, подана відповідачу під час попередніх звернень за призначенням допомоги.

Що стосується розміру отримуваного ОСОБА_2 доходу, то як видно з умов укладеного цивільно-правового договору, розмір винагороди за виконані роботи визначено в залежності від кількості замовлень ДП «Волинське ОПП» за плідне осіменіння ВРХ, обсяг яких від самого виконавця не залежить та носить сезонний характер.

В той же час, отриманий чоловіком позивачки розмір винагороди за договором, який укладений з державним підприємством, не може доводити тієї обставини, що останній не працює.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для відмови у призначенні позивачці ОСОБА_1 державної соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї, визначені Законом України №1768-ІІІ від 01.06.2000 року та Порядком №250 від 24.02.2003 року були відсутні, а відтак прийняті відповідачем рішення від 25.11.2016 року у справі №3348 та від 19.12.2016 року у справі №4436 є протиправними та підлягають скасуванню.

Слід зазначити, що позивачкою заявлено вимоги про визнання протиправними та скасування рішень відповідача від 25.11.2016 року та від 19.12.2016 року, а також зобов'язання відповідача призначити їй державну соціальну допомогу, як малозабезпеченій сім'ї, з 01.11.2016 року по 30.04.2017 року.

З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки і встановивши протиправність рішень відповідача, колегія суддів з врахуванням вимог ч. 2 ст. 11 КАС України вважає за необхідне в даному випадку зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу державну соціальну допомогу, як малозабезпеченій сім'ї за вказаний період, оскільки це є обов'язковим елементом механізму відновлення порушеного права позивача на отримання соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Відтак, колегія апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч.1 ст. 41, ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області - залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 08 червня 2017 року у справі №163/604/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Р. М. Гулид
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький

Повний текст судового рішення виготовлено 10.11.2017 року