Справа № 808/1925/17
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2017-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року 13:41Справа № 808/1925/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Печерикиної А.О.

позивача: ОСОБА_1;

та представника

відповідача: ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1В.) до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області (далі відповідач або ГУНП в Запорізькій області), в якому позивач просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог):

скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області від 24.05.2017 № 1650 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

скасувати наказ Головного управління національної поліції України в Запорізькій області № 268 о/с від 25.05.2017 по особовому складу про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

поновити ОСОБА_1 на роботі в якості слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області та спеціальному званні старшого лейтенанта поліції;

стягнути з Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.05.2017 до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 07.11.2015 він працював на посаді слідчого слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області. Проте, наказом ГУНП в Запорізькій області №268 о/с від 25.05.2017 його було звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) на підставі наказу ГУНП від 24.05.2017 № 1650. Позивач вважає зазначені накази прийнятими в порушення норм чинного законодавства та просить їх скасувати, оскільки вони були неправомірно винесені за грубе порушення службової дисципліни, вимог ст.ст. 1,7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справі України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, ч.5 ст. 14, ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353- XII, пунктів 1,2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580- VIII, Присяги працівника поліції, п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що виразилось у відмові на вимогу поліцейських від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Також зазначив, що в день складання поліцейським відносно нього адміністративного протоколу про скоєння адміністративного правопорушення, він направлявся додому та у стані алкогольного спяніння не перебував, про що свідчить висновок медичного закладу щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.03.2017 № 1220. Крім того, відповідно до постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2017 по справі № 333/1380/17, яка набрала законної сили, не було доведено, що він відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного спяніння, що виключає склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, що позивач, як поліцейський, який зобов'язаний діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, здійснювати профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, вживати заходи з метою виявлення, зокрема, адміністративних правопорушень та припиняти їх, сам своїми діями грубо порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а також п 1,2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, ч. 5 ст. 14, абз. 5 ч. 2 ст. 16 «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ, ст.ст. 1,7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV та Присягу працівника поліції. У відповідності до ч.8 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України видано наказ ГУНП України в Запорізькій області від 24 травня 2017 року №1650 за яким позивача притягнуто до крайнього заходу дисциплінарного впливу - звільнення з органів внутрішніх справ, у відповідності до встановлених порушень службової дисципліни, що виразилось у відмові на вимогу поліцейських від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та з урахуванням ч.10 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Тому, відповідач вважає вимоги позивача такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав пояснення, викладені у письмових запереченнях та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі статті 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року, на підставі наказу Головного Управління національної поліції в Запорізькій області № 22 о/с від 07.11.2015,прийнятий на службу до поліції та з вказаного періоду обіймав посаду слідчого слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області.

12.04.2016 ОСОБА_1 склав Присягу працівника поліції на вірність українському народові.

11.03.2017 позивач заступив на добове чергування в складі додаткової слідчо-оперативної групи Шевченківського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області. О 20 год. 00 хв. за наказом відповідального від керівництва по ОВС заступника начальника відділення поліції начальника слідчого відділення Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 позивач продовжив після 20 год. 00 хв. чергування за місцем проживання, здавши табельну вогнепальну зброю за місцем служби.

12.03.2017 в нічний час позивач рухався додому, керуючи автомобілем HYINDAI TUCSON, номерний знак НОМЕР_1.

О 00 год. 55 хв. в м. Запоріжжя по вул. 40-річчя Перемоги, 21 позивача було зупинено працівниками поліції та запропоновано вийти з автомобіля.

Після того як позивач вийшов з автомобіля йому було запропоновано пройти огляд на стан спяніння. Позивач відмовився від проходження такого огляду на місті. 12.03.2017 стосовно позивача співробітниками полії був складений протокол про адміністративне правопорушення, обґрунтований порушенням позивачем вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із твердження поліцейських, що він знаходиться в стані алкогольного спяніння, позивач в той же день самостійно направився до обласного наркологічного диспансеру, де о 02 год. 30 хв. пройшов обстеження та згідно висновку № 1220 від 12.03.2017 року визнаний лікарем тверезим.

На підставі наявної у протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 269305 від 12.03.2017 року інформації, Наказом ГУНП в Запорізькій області від 31.03.2017 № 1043 призначено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин керування позивачем автомобілем «HYINDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1, з ознаками алкогольного сп'яніння, яке мало місце 12.03.2017 о 00 год. 55 хв. у м. Запоріжжі по вул. 40 років Перемоги, № 21.

Службовим розслідуванням було встановлено, що 12 березня 2017 року о 01 годині 23 хвилині, біля будинку № 21 по вул. 40 річчя перемоги в м. Запоріжжі, співробітниками поліції відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №269305, згідно якого останній відмовився на вимогу поліцейських від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Висновком службового розслідування від 24.05.2017 року, затвердженим 24.05.2017 року начальником ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4, закінчено службове розслідування за фактом керування автомобілем «HYINDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1, слідчим слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп'яніння, який мав місце 12.03.2017. Факт відмови від огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження. За вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у грубому порушенні вимог ст.ст. 1,7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справі України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, ч.5 ст. 14, ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, пунктів 1,2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, Присяги працівника поліції, п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що виразилось у відмові на вимогу поліцейських від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ(а.с. 63-78).

Згідно наказу ГУНП в Запорізькій області № 1650 від 24.05.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» на позивача, за грубе порушення службової дисципліни, вимог ст.ст. 1,7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справі України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, ч.5 ст. 14, ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, пунктів 1,2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, Присяги працівника поліції, п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що виразилось у відмові на вимогу поліцейських від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ (а.с.59-62).

Із вищезазначеним наказом позивача було ознайомлено 25.05.2017, про що свідчить напис (а.с. 62).

В подальшому, 25 травня 2017 року винесено наказ № 268 о/с «По особовому складу» про те, що позивача звільнено за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 25 травня 2017 року. На момент звільнення мав вислугу 07 років 09 місяців 17 днів; у пільговому обчисленні 07 років 09 місяців 26 днів (а.с. 57).

Також, на підставі вищевказаного наказу до трудової книжки ОСОБА_1 внесено відповідний запис від 25.05.2017 про звільнення зі служби в поліції (а.с.32).

Не погодившись з рішеннями відповідача щодо звільнення його зі служби в поліції, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних наказів відповідача, суд виходить з наступного.

Із змісту висновку службового розслідування та оскаржуваних наказів вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у відмові на вимогу поліцейських від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 цього Статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Вимогами статті 7 вищевказаного Статуту встановлено, що службова дисципліна України базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Відповідно до пункту 8 статті 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Вимогами статті 14 вищевказаного Статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Суд зазначає, що матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ознаками ч.1 ст. 130 КУпАП співробітниками поліції було передано до Комунарського районного суду міста Запоріжжя та за результатами розгляду справи прийнято постанову від 12.06.2017, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 23.06.2017 року.

Згідно частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особо.

Зокрема, постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 12.06.2017 у справі про адміністративне правопорушення №333/1390/17 встановлено, що акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, який був доданий до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 269305 від 12.03.2017, оформлений з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.

У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яке було додане до зазначеного протоколу, вказано, що огляд водія за допомогою спеціального технічного засобу не проводився, особа на огляд до закладу охорони здоровя не доставлялась, про відмову позивача від проходження огляду в медичному закладі не зазначено.

Також зазначеним судовим рішенням встановлено, що з відеозапису з камери відеоспостереження, яка була на одязі патрульного, не можливо встановити у позивача наявності ознак алкогольного спяніння.

Крім того, з постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя вбачається, що допитана в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що перебувала з позивачем у автомобілі «HYINDAI TUCSON», номерний знак НОМЕР_1, під час зупинки поліцейськими, і позивач не перебував у стані спяніння.

Цим судовим рішенням встановлено недоведеність факту відмови позивача від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Таким чином, враховуючи постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2017, яка набрала законної сили та висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.03.2017 № 1220, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази ГУНП № 1650 від 24.05.2017 та № 268 о/с від 25.05.2017 є протиправними, а тому підлягають скасуванню, в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення.

Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділку поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області з 26 травня 2017 року, є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу з 26 травня 2017 року суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова норма закріплена і в спеціальному законодавстві, що регулює спірні правовідносини, зокрема, в пункті 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 № 114.

Так приписами вказаної норми передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Відповідно до пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 6 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260) поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Згідно п. 9 вказаного Порядку при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів (п. 8 Порядку).

Таким чином, зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 "Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції..." вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 10.08.2017 № 785/12/01-2017, грошове забезпечення ОСОБА_1 у березні квітні 2017 року складало 18817,92 грн. (а.с. 50).

Таким чином, середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 9408,96 грн. (18817,92 грн. : 2).

Вказана сума також підтверджується зазначеною довідкою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 10.08.2017 № 785/12/01-2017.

Середньоденне грошове забезпечення позивача становить 308,49 грн. про що зазначено в довідці Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 10.08.2017 № 785/12/01-2017.

Період вимушеного прогулу з 26.05.2017 по день прийняття рішення склав 84 робочих дня.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 26.05.2017 по 25.09.2017 становить: 25913,16 грн. (84 дні х 308,49 грн.).

При цьому, постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділку поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць (9408,96 грн.), допускається до негайного виконання.

Питання щодо стягнення судових витрат суд не вирішує, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору у всіх судових інстанціях,згідно з п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 24.05.2017 №1650 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

3. Скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області №268 о/с від 25.05.2017 по особовому складу про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1, за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

4. Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з 26 травня 2017 року;

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 26 травня 2017 року по 25 вересня 2017 року включно в сумі 25913,16 грн. (двадцять пять тисяч вісімсот тринадцять гривень 16 копійок).

6. Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та стягнення на його користь середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 9408,96 коп. (девять тисяч чотириста вісім гривень 96 копійок) підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко