Справа № 522/19668/17
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/19668/17

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Ільченко Н.А.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук'янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Лавришині А.С.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - Лазарєвої Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року Головне управління Державної міграційної служби України (далі ГУ ДМС) України в Одеській області звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про продовження строку затримання на три місяці громадянина Гвінейської Республіки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 року по справі №522/7890/17 задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області до громадянина Гвінеї ОСОБА_2. Громадянина Гвінеї ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк шість місяців.

Рішенням ГУ ДМС України в Одеській, області від 27 квітня 2017 року громадянина Гвінеї ОСОБА_2 було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового розміщення іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

ГУ ДМС України в Одеській області неодноразово письмово зверталося до Почесного консула Гвінейської Республіки в Україні з метою підтвердження або спростування належності відповідача до громадянства Гвінейської Республіки з метою подальшого документування сертифікатом на повернення в країну походження, однак відповіді від Почесного консула Гвінейської Республіки в Україні щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства Гвінейської Республіки не надходила.

Посилаючись на існування умов, що перешкоджають примусовому видворенню громадянина Гвінейської Республіки ОСОБА_2, позивач просив продовжити строк його затримання на три місяці та допустити негайне виконання постанови суду.

Представники відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції позов не визнали.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2017 року адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області до ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - задоволено.

Продовжено строк затримання на три місяці громадянина Гвінейської Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Допущено негайне виконання постанови суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також що у зв'язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 року по справі №522/7890/17 задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області до громадянина Гвінеї ОСОБА_2. Громадянина Гвінеї ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк шість місяців.

19 червня 2017 року ГУ ДМС України в Одеській області звернулось до Почесного консула Гвінейської Республіки, в Україні з листом №5/5-6879 щодо встановлення особи та документування громадянина Гвінейської Республіки ОСОБА_2 з метою подальшого документування паспортом для виїзду за кордон, або довідкою на повернення, для забезпечення примусового видворення з України.

21 вересня 2017 року ГУ ДМС України в Одеській області було повторно направлено лист щодо підтвердження або спростування належності відповідача до громадянства Гвінейської Республіки.

Станом на 19 жовтня 2017 року ГУ ДМС України в Одеській області не було отримано відповіді від Почесного консула Гвінейської Республіки в Україні.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, у зв'язку з тим, що до теперішнього часу інформація від Почесного консула Гвінейської Республіки в Україні щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства Гвінейської Республіки не надходила, та тим, що він не може бути документований сертифікатом на повернення в країну походження, що, в свою чергу, не дає можливості виконати рішення про його примусове видворення за межі України, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ч.1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", п.п.1, 6 Типового Положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, п.12 р.ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказується, що продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців є порушенням основних прав особи на свободу вільного пересування. Також, апелянт зазначає, що 23 жовтня 2017 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. була задоволена заява ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій йдеться мова про заборону його примусового видворення на момент судового розгляду. Так як на даний час вирішується питання про визнання протиправними дій ДМСУ щодо оформлення рішення №23 від 24 березня 2017 року про примусове повернення в країну походження громадянина Гвінеї ОСОБА_2, тому на протязі цього періоду процес його примусового повернення слід призупинити для забезпечення реалізації його законних прав та інтересів.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перебуває у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

Згідно з п.6 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110 (далі Типове положення №1110), розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункті тимчасового перебування здійснюється адміністрацією такого пункту на підставі рішення територіального органу ДМС або органу охорони державного кордону згідно з актом, складеним пунктом тимчасового перебування та органом, який доставив іноземців та осіб без громадянства до пункту.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до п.1 Типового положення №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є державною установою, що призначена для тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства у разі, коли вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або прийнято адміністративним судом постанову про їх примусове видворення за межі України, або вони прибули на територію України відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, або не мають законних підстав для перебування на території України і підлягають примусовому видворенню за її межі.

Згідно п.5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства утримуються в пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду про їх примусове видворення за межі України, але не більш як 12 місяців.

Згідно з п.12 р.ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов'язковим забезпеченням примусового видворення з України.

З метою удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства та урегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції, КАС України доповнено ст.183-7 "Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства".

Положеннями ст. 183-7 КАС України встановлено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутність співпраці з боку відповідача, а також відсутність інформації з країни громадянської належності або країни походження чи документів, необхідних для ідентифікації особи, унеможливлює його примусове видворення за межі України, відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2016 року по справі №522/7890/17, а тому продовження його строку затримання є обґрунтованим.

Разом з тим, судова колегія не приймає до уваги довід апелянта про те, що продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства є порушенням його основних прав на свободу вільного пересування, виходячи з наступного.

У підпункті "f" п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення п.1 ст. 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції"(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абз.5 п.6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутність інформації з країни громадської належності або країни походження відповідача чи отримання документів для ідентифікації особи є підставами для продовження строку затримання відповідача.

Посилання апелянта на те, що 23 жовтня 2017 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. була задоволена заява ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій йдеться мова про заборону його примусового видворення на момент судового розгляду, не може бути прийнято судовою колегією до уваги, оскільки апелянтом не надано жодного документального підтвердження даних обставин ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

З огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України та відсутність документа, що посвідчує його особу, судова колегія вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо продовження строку затримання відповідача.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-7, 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлений 13 листопада 2017 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук'янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.