Справа № 815/1802/17
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1802/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусика А.Г.,

суддів Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Чорноморської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом Виробничо-комерційної фірми у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс" до Чорноморської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2017 року Виробничо-комерційна фірма в формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаполіс" (далі ТОВ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Чорноморської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (далі ДФС) про скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 17 січня 2017 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року позовні вимоги було задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, ДФС подало апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДФС на підставі п.78.1.4 п. 78.1 ст.78 ПК України, відповідно до наказу в.о. начальника ДФС № 515 від 01 грудня 2016 року, направлення на перевірку № 732/01-045 від 01 грудня 2016 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток за період 1, 2, 3 квартали 2016 року.

За наслідками проведеної перевірки складено акт №2464/15-03-14-00/31502803 від 15 грудня 2016 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення: пп.16.1.2, пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ПК України; ст.1, п.1, п.2, п.3, п.4, п.5, п.6, п.7 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток всього у сумі 11080469,00 грн., в тому числі за три квартали 2016 року; ст.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2101091,00 грн. та завищено від'ємне значення р.21 у сумі 34741,00 грн., у тому числі за вересень 2016 року.

За результатами перевірки ДФС прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 17 січня 2017 року, яким ТОВ зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 11080469,00 грн.;

- № від 17 січня 2017 року, яким ТОВ збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 3151637,00 грн., з яких 2101091,00 грн. за податковими зобовязаннями та 1050546,00 за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 17 січня 2017 року, яким ТОВ зменшено розмір відємного значення податку на додану вартість в сумі 34741,00 грн..

Винесення зазначених податкових повідомлень-рішень і стало підставою для звернення ТОВ з позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, складаючи акт за результатами проведеної перевірки, керувався лише припущеннями, без належного самостійного дослідження господарських операцій, дійшов хибного висновку про завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього у сумі 11080469,00 грн., в тому числі за три квартали 2016 року, заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2101091,00 грн. та завищення від'ємного значення р.21 у сумі 34741,00 грн.. Також, суд враховував, що позивачем надано документи, що підтверджують повязаність здійснених витрат з господарською діяльністю, подальше використання придбаних робіт/товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Положенням пп.139.1.9 ст.139 ПК України встановлено, що не включаються до складу валових витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Крім того, відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, на ряду з іншим, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу вказаних норм вбачається, що визначальними умовами формування платником своїх валових витрат та податкового кредиту з ПДВ, окрім інших, є наявність належним чином оформлених первинних документів, та зв'язок господарських операцій, на підтвердження яких складаються вказані первинні документи, з господарською діяльністю такого платника.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2016 року між ТОВ та ТОВ «Дорбуд-Юг» укладено договір №14, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, субпідрядник бере на себе зобовязання власними силами та засобами, на власний ризик виконати за завданням генпідрядника згідно погодженої проектної документації частину будівельно-монтажних робіт на наступних обєктах будівництва: «Реконструкція портового зернового терміналу (ПЗТ) ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» обємом до 100 тис. тонн, розташованому за адресою: м. Одеса, ОМТП»; «Ремонтно-будівельні роботи на виробничо-складському комплексі, розташованому за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатово, 18-19 км Окружної дороги»»; «Ремонт приміщень торгового комплексу, розташованого за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Карла Маркса, 17/102Н», а генпідрядник зобовязується забезпечити доступ до обєктів, на яких виконуються роботи, створити генпідряднику необхідні умови для виконання робіт, прийняти виконані роботи та повністю їх оплатити.

Також, 19 січня 2016 року між ТОВ (генпідрядник) та ТОВ «Дорбуд-Юг» (субпідрядник) укладено договір №8, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, субпідрядник бере на себе зобовязання власними силами та засобами, на власний ризик виконати за завданням генпідрядника згідно погодженої проектної документації частину будівельно-монтажних робіт на обєкті: «Реконструкція цеху гідрогенізації в цех рафінації та дезодорації на Мелітопольському олійноекстраційному заводі, розташованому за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Фрунзе, 31», а генпідрядник зобовязується забезпечити доступ до обєкта, на якому виконуватимуться роботи, створити генпідряднику необхідні умови для виконання робіт, прийняти виконані роботи та повністю їх оплатити.

01 червня 2016 року між ТОВ (замовник) та ТОВ «Будпром-Інвест» (підрядник) укладено договір підряду №16, відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобовязується в установлений договором строк, відповідно до робочого проекту виконати будівельно-монтажні роботи на обє`кті «Мелітопольський олійно-екстраційний завод», який знаходиться за адресою: м.Мелітополь Запорізької області, вул.Фрунзе, 31, а замовник зобовязується прийняти виконані роботи і повністю оплатити їх вартість відповідно до умов цього договору.

Крім того, між ТОВ (замовник) та ТОВ «Будпром-Інвест» (підрядник) укладено договір підряду № 22 від 25 липня 2016 року, відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобовязується в установлений договором строк, відповідно до робочого проекту виконати будівельно-монтажні роботи на обєкті «Зерновий термінал потужністю 1000 т/добу (30000т/місяць) філії ДП УДЦТС Ліски Одеської залізниці», який знаходиться за адресою: с.Усатове, Біляївського району Одеської області по вул.Залізничників, 14, а замовник зобовязується прийняти виконані роботи і повністю оплатити їх вартість відповідно до умов цього договору.

Судом встановлено, що між ТОВ (замовник) та ТОВ «БЕТРАСТ» (підрядник) укладено договір підряду № 1605/2016 від 16 травня 2016 року, відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобовязується в установлений договором строк, відповідно до робочого проекту виконати будівельно-монтажні роботи на обєкті «Дільниця підготовки зернових з пропускною потужністю 2000 тонн на добу ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл», який знаходиться за адресою: м.Одеса, Хаджибейська дорога, 4 (район полів фільтрації), а замовник зобовязується прийняти виконані роботи і повністю оплатити їх вартість відповідно до умов цього договору.

Судом встановлено, що між ТОВ (покупець) та ТОВ «СТАЙЛЕКС» (постачальник) укладено договір поставки №79 від 10 травня 2016 року, відповідно до якого постачальник зобовязується партіями поставити продукцію виробничо-технічного призначення (будівельні матеріали в асортименті) покупцю, а останній прийняти та оплатити товар.

Про фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами свідчать: копії видаткових накладних №2705/4 від 27 травня 2016 року, №2705/3 від 27 травня 2016 року, №2705/2 від 27 травня 2016 року, №2705/1 від 27 травня 2016 року; копії актів виконаних робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, які містяться в матеріалах справи (т.1, а.с.211-250; т.2, а.с.1-3; т.1, а.с.118-120; т.1, а.с.129-172; т.1, а.с.94-113).

Також, на вимогу ТОВ та з метою формування останнім податкового кредиту контрагентами позивача були виписані податкові накладні, зокрема, № 10-13 від 27 травня 2016 року, № 481 від 29 серпня 2016 року, № 479 від 29 серпня 2016 року, № 478 від 29 серпня 2016 року, № 480 від 29 серпня 2016 року, № 363 від 27 липня 2016 року, № 364 від 27 липня 2016 року, № 386 від 27 липня 2016 року, № 402 від 30 червня 2016 року, № 230 від 24 червня 2016 року, № 231 від 24 червня 2016 року, № 232 від 24 червня 2016 року, № 229 від 24 червня 2016 року, № 228 від 24 червня 2016 року, № 403 від 30 червня 2016 року, № 400 від 30 червня 2016 року, № 401 від 30 червня 2016 року, №19 від 16 лютого 2016 року, №22 від 16 лютого 2016 року, №17 від 16 лютого 2016 року, №14 від 16 лютого 2016 року, №26 від 16 лютого 2016 року, №18 від 16 лютого 2016 року, №23 від 16 лютого 2016 року, №25 від 16 лютого 2016 року, №40 від 24 лютого 2016 року, №39 від 24 лютого 2016 року, №6 від 29.01.2016 року, №13 від 16 лютого 2016 року, №16 від 16 лютого 2016 року та інші.

Про проведення оплати за отриманий товар та надані послуги свідчать платіжні доручення № 3550 від 27 травня 2017 року, № 937 від 02 червня 2017 року та банківські виписки по рахунку № 9300, копії картки рахунку 631.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що наведена первинна документація є належним та допустимим доказом реальності (товарності) господарських правовідносин позивача з контрагентами, а протилежного під час провадження в судах першої та апеляційної інстанцій представниками ДФС доведено не було.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене у сукупності, та оскільки договори позивача з контрагентами в судовому порядку недійсним не визнавалися, підстав для визнання їх нечинними із суті та форми не вбачається, сторони мали на меті створення реальних правових наслідків, що підтверджується первинними документами, а податкові накладні складені у відповідності до положень ПК України з зазначенням всіх необхідних реквізитів та в установленому законом порядку недійсними не визнавались, колегія суддів приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем сум ПДВ до складу податкового кредиту та формування валових витрат по взаємовідносинам з вказаними субєктами господарської діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що платник податків не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність (протиправні) своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки виключно для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат та формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Так, чинним податковим законодавством не поставлено в залежність право на формування податкового кредиту та валових витрат від податкового обліку (стану) інших осіб, в тому числі і контрагента платника податків, зокрема, внаслідок виявлення порушень чинного законодавства при укладанні правочинів контрагентом позивача та іншими субєктами господарювання. Тобто, якщо субєкт господарювання не виконав свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, надання податкової звітності або інших вимог чинного законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки виключно щодо цієї особи. Вказані положення, також, узгоджуються зі змістом статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги повязаність здійснених витрат з господарською діяльністю ТОВ, подальше використання придбаних робіт/товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача.

Так, судом встановлено, що 28 жовтня 2015 року між ТОВ «Мілітопольський олійноекстраційний завод» (замовник) та ТОВ (генеральний підрядник) укладено договір підряду № 16/15 на виконання будівельних, ремонтних робіт на обєкті «Реконструкція цеху гідрогенізації в цех рафінації та дезодорації на Мелітопольському олійноекстраційному заводі, розташованому за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул.Фрунзе, 31»; між ТОВ «Мілітопольський олійноекстраційний завод» (замовник) та ТОВ (генеральний підрядник) укладено договори підряду: № 16/08 від 01 липня 2016 року на виконання будівельно-монтажних робіт на обєкті «ОСОБА_2 доочистки жиромістких стоків на Мелітопольському олійноекстраційному заводі», за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул.Фрунзе (вул.Гетьмана Сагайдачного), 31»; № 16/07 від 01 липня 2016 року на виконання будівельно-монтажних робіт на обєкті «Дільниця охолодження шроту на Мелітопольському олійноекстраційному заводі», за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул.Фрунзе (вул.Гетьмана Сагайдачного), 31». Також, між ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» (замовник) та ТОВ (генеральний підрядник) укладено договір підряду № 09/15 від 08 червня 2015 року на виконання будівельно-монтажних робіт на обєкті «Дільниця підготовки зернових з пропускною потужністю 2000т/добу ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл»; також ДП «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» (замовник) та ТОВ (генеральний підрядник) укладено договір підряду № 12-14/189-ПР від 24 грудня 2014 року на виконання будівельних робіт на обєкті: «Будівництво зернового терміналу потужністю 1000т/добу (30000т/міс) Філії УДЦТС «Ліски» на Одеській залізниці», тобто на об'єктах, на яких залучалися у якості субпідрядників вказані контрагенти позивача.

При цьому в ході розгляду справи відповідачем не було надано ні суду першої інстанції, ні апеляційній інстанції будь-яких належних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову та обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень.

Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ТОВ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 17 січня 2017 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а самі податкові повідомлення-рішення - скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, за змістом ідентичні наданим до адміністративного позову запереченням, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Чорноморської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_3
Суддя: Суддя: ОСОБА_1 ОСОБА_2