Справа № 815/5126/17
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5126/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 год. 34 хв.

06 листопада 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Куща М.О.,

представника Позивача ОСОБА_1,

представника Відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність щодо невиконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року у справі №815/7275/16 та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність щодо невиконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року у справі №815/7275/16 та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

У судовому засіданні 06.11.2017 року представник позивача підтримав адміністративний позов у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у адміністративному позові (а.с. 4-7) та поясненнях до адміністративного позову (вх. №28107/17 від 11.10.2017 року) (а.с. 54-55). 31.10.2017 року представник позивача надав до суду заяву (вх. №29776/17) (а.с. 56-57), якою просив доповнити позовні вимоги. Враховуючи зазначену заяву, позивач просив суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області щодо невиконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року у справі №815/7275/16;

стягнути з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у загальному розмірі 36355,86 грн;

стягнути з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області судові витрати у розмірі 640,00 грн;

стягнути з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області судові витрати на правову допомогу у сумі 3200,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначав, що відповідачем було неправомірно затримано виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року у справі №815/7275/16, тим самим було порушено приписи норм чинного законодавства: ст.ст. 235, 236 Кодексу Законів про працю України, ст.с. 255, 256 КАС України. Крім того, у своєму адміністративному позові та усних поясненнях представник позивача посилався на рішення Європейського суду з прав людини, висновки яких також були порушені відповідачем. За таких обставин, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти задоволення адміністративного позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 61-68) та доповненнях до письмових заперечень (вх. №30252 від 06.11.2017 р.) (а.с. 128-131). Так, представник відповідача зазначав, що відповідач діяв у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема дотримувався вимог процедури виконання рішень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а саме положень ст.ст. 63, 65 зазначеного закону, наголошуючи, що Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області не є органом, до компетенції якого віднесено відкриття виконавчих проваджень щодо виконання судових рішень. За таких обставин, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

14 лютого 2017 року Одеським окружним адміністративний судом у справі №815/7275/16 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до виконуючого обов'язки начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_4, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області:

визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 22 листопада 2016 року №315-к про звільнення ОСОБА_3;

поновлено ОСОБА_3 на посаді провідного спеціаліста сектору фітосанітарного контролю відділу фітосанітарних заходів на кордоні Управління фітосанітарної безпеки Держпродспоживслужби в Одеській області з 23 листопада 2016 року;

стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.11.2016 року по 14.02.2017 року в сумі 19 345,32 грн. (дев'ятнадцять тисяч триста сорок п'ять гривень 32 коп.).

При цьому, суд зазначив, що дана постанова підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді та в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць (а.с. 17).

17 травня 2017 року ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року без змін (а.с. 27-28).

19 червня 2017 року позивач подав відповідні виконавчі листи до канцелярії відповідача, однак останній 04.07.2017 року зазначені виконавчі листи повернув, обґрунтовуючи свої дії необхідністю їх предявлення до виконання у встановлений законодавством спосіб.

24 липня 2017 року виконавчою службою примусово було відшкодовано кошти за вимушений прогул у розмірі 19 345,32 грн. (дев'ятнадцять тисяч триста сорок п'ять гривень 32 коп.) і поновлено позивача на посаді провідного спеціаліста сектору фітосанітарного контролю відділу фітосанітарних заходів на кордоні Управління фітосанітарної безпеки Держпродспоживслужби в Одеській області, про що відповідачем було видано наказ №160-к від 24.07.2017 року (а.с. 35).

Після виходу на роботу позивачем було порушено питання щодо відшкодування йому суми за вимушений прогул у період з 14.02.2017 року до моменту фактичного поновлення на роботі 24.07.2017 року у звязку із затримкою виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року. Позивачеві було відмовлено, у зв'язку із чим позивач звернувся за захистом у суд із данною позовною заявою.

Згідно п.9 ч.1 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства в Україні є обовязковість судових рішень.

Згідно ч.1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Згідно абз.1 ч.2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно ст.ст.235, 236 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно ст. 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, постановами Верховної ОСОБА_2 України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у звязку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з постановою Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/7275/16 від 14.02.2017 року рішення підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді та в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

У своїх усних поясненнях представник відповідача зазначав, що у розумінні Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області «негайне виконання рішення суду» передбачає ініціювання виконавчого провадження, в рамках якого у більш стислі строки рішення і має бути виконано. На думку представника відповідача, порядок виконання рішень, які підлягають негайному виконанню, ні у якому разі не може передбачати обовязок самого відповідача починати виконавче провадження або будь-яким іншим чином порушувати той порядок виконання рішень, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження», про що в тому числі було зазначено у додаткових поясненнях до заперечень (а.с. 131).

З приводу цього суд зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст.257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку про те, що законодавець передбачає обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, який полягає в обовязку видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України у своїй постанові від 01.07.2017 року у справі №6-435ц15. Так, вбачається, що статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У випадку невиконання цього обовязку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до зазначених нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

На питання суду у судовому засіданні 06.11.2017 року щодо існування будь-яких дій зі сторони відповідача щодо негайного виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/7275/16 від 14.02.2017 року представник відповідача зазначив, що таких дій вчинено не було.

Таким чином, суд вважає, що у данних спірних правовідносинах відповідачем не було дотримано вимог законодавства щодо негайного виконання рішення суду, хоча реальні можливості такого виконання існували.

Суд вважає за необхідне наголосити на існуванні практики Європейського суду з прав людини з розгляду категорії справ про поновлення на роботі та виплаті грошового забезпечення за вимушений прогул у звязку із затримкою виконання судового рішення.

Законом України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Так, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У рішенні по справі «ОСОБА_5 проти України» Європейський суд з прав людини зазначає, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.

У рішенні по справі «Метаксас проти Греції» Європейським судом з прав людини встановлено, що у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області протиправно і безпідставно не виконувало рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року у справі №815/7275/16, а тому позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області щодо невиконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року у справі №815/7275/16 підлягає задоволенню.

Як наслідок, вищезазначена бездіяльність відповідача по справі стала причиною вимушено прогулу позивача у період з 14.02.2017 року (дата винесення постанови, яка підлягає негайному виконанню) до 24.07.2017 року (дата видачі наказу про поновлення на роботі та фактичне поновлення на роботі).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У матеріалах справи наявна копія постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року у справі №815/7275/16, яка набрала законної сили 17.05.2017 року (а.с. 8-17). Згідно данного рішення, судом було встановлено середньоденний заробіток позивача у відповідності до вищезазначеного Порядку він складає 333, 54 грн. (а.с. 16).

Період з 14.02.2017 року по момент фактичного поновлення на роботі 24.07.2017 року складає 109 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складає 36 355, 86 грн. ( 333,54 х 109 днів), який суд вважає необхідним стягнути з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік установлено, що у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 гривень.

У матеріалах справи наявні копія договору про надання правової допомоги (а.с. 58), укладений між позивачем ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_1, копія акту прийому-передач наданих послуг (а.с. 59) та квітанція про оплату зазначеної суми позивачем (а.с. 60) . Із цих документів вбачається, що загальний час, витрачений на надання правових послуг, складає 5 годин.

Таким чином, судові витрати на правову допомогу складають 3200,00 грн (1600,00 х 0,4 х 5 год.), які суд вважає необхідним стягнути з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області на користь позивача.

В силу п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно з ч.3 ст. 105 КАС України позивач, у тому числі має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області щодо невиконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року у справі №815/7275/16, стягнення з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у загальному розмірі 36 355,86 грн., стягнення з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області судові витрати на правову допомогу у сумі 3200,00 грн.

Згідно ч.1 ст.98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Згідно матеріалів справи при поданні адміністративного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 640.00 грн (шістсот сорок гривень 00 коп.), про що свідчить наявна у матеріалах справи квитанція (а.с. 3). Згідно приписів ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України у судовому засіданні 06.11.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 КАС повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 2,7, 8, 9, 11, 159-163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність щодо невиконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року у справі №815/7275/16 та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області щодо невиконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року у справі №815/7275/16 в частині негайного поновлення ОСОБА_3 на посаді провідного спеціаліста сектору фітосанітарного контролю відділу фітосанітарних заходів на кордоні Управління фітосанітарної безпеки Держпродспоживслужби в Одеській області.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 14.02.2017 року по 24.07.2017 року у розмірі 36355,86 грн. (тридцять шість тисяч триста пятдесят пять грн. 24 коп.).

Стягнути з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати на правову допомогу у розмірі 3200,00 грн. (три тисячі двісті грн. 00 коп.).

Стягнути з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів і захисту споживачів в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.11.2017 року.

Суддя О.М. Тарасишина

.