Справа № 489/2658/17
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/2658/17
Номер провадження 2-а/489/306/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватки Т.О.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Галатюк Є.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про зобов'язання вчинити певні дії.

З адміністративного позову вбачається, що з 2008 р. позивач перебуває на обліку в УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва та отримував пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В подальшому відповідачеві кілька разів було зроблено перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням трудового стажу. Проте при перерахунку пенсії позивачу не було враховано його страхового стажу за період з 01.11.2007 р. по 30.04.2008 р. через те, що роботодавець позивача не сплачував страхові внески нараховані на його заробітну плату. Такі дії УПФУ позивач вважає неправомірними, оскільки у вказаний період страхові внески не надходили до держави не з його вини, а вини його роботодавця. Крім того, згідно Постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.10.2011 р. відповідача зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни за період з 08.04.2010 р. по 22.07.2011 р. з урахуванням вже проведених виплат. Так, відповідно до Протоколу від 25.11.2011 р. позивачу було нараховано вказану доплату в розмірі 160 грн. 78 коп., проте фактично не виплачено. Внаслідок всіх вищезазначених дій та бездіяльності відповідача, ОСОБА_1 було завдано матеріальну та моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд зобов'язати відповідача зарахувати до його страхового стажу період з 01.11.2007 р. по 30.04.2008 р. та провести доплату з 2007 р. по 2017 р.; зарахувати до його страхового стажу період з 01.11.2006 р. по 30.08.2007 р.; зобов'язати відповідача здійснити повний перерахунок всіх доплат до його пенсії в зв'язку зі збільшенням його страхового стажу, починаючи з дня погашення роботодавцем заборгованості по день фактичного розрахунку; зобов'язати відповідача повернути йому початковий індивідуальний коефіцієнт зарплати 2,50239 з 01.01.2004 р. та зробити відповідний перерахунок; зобов'язати УПФУ сплатити доплату йому як дитині війни згідно Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.10.2011 р.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав та проти них заперечував.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив таке.

ОСОБА_1 з 30.07.1999 р. перебуває на обліку в ПФУ та отримує пенсію за віком, призначену на підставі ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював в ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» з 01.11.2007 р. по 30.04.2008 р.; в ТОВ «Миколаївський проектно-конструкторський центр» з 01.12.2006 р. по 31.08.2007 р.

В 2010 р. позивач звертався до Управління ПФУ із заявою про перерахунок пенсії та до його страхового стажу були додані періоди роботи за 2005-2008 рр. Проте, вищевказані періоди (з 01.11.2007 р. по 30.04.2008 р. та з 01.12.2006 р. по 31.08.2007 р.) управлінням зараховано не було, оскільки підприємства, в яких працював позивач не сплачували страхові внески, нараховані на його заробітну плату.

Так, відповідно до записів трудової книжки позивача, у період з 01.11.2005 р. по 09.08.2007 р. він працював у ТОВ «Миколаївський проектно-конструкторський центр», а в період з 10.08.2007 р. по 30.09.2008 р. в ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод».

З заперечень відповідача вбачається, що згідно з довідками, наданими УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва від 28.01.2010 р. №1814/03 та ;1815/03, ТОВ «Миколаївський проектно-конструкторський центр» сплатило страхові внески за період з 01.11.2005 р. по 30.11.2006 р., а ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» за періоди з 01.01.2004 р. по 31.10.2007 р. та з 01.05.2008 р. по 31.12.2008 р. (а.с.132-134).

Тобто, правовими підставами для не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.11.2015 р. по 31.08.2007 р. у ТОВ «Миколаївський проектно-конструкторський центр» та з 01.11.2007 р. по 30.04.2008 р. в ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» є відсутність сплати страхових вересків вказаними підприємствами за дані періоди роботи.

Відповідно до ухвали Господарського суду Миколаївської області від 13.04.2011 р. у справі № 14/377/08 ТОВ «Миколаївський проектно-конструкторський центр» було ліквідовано.

17.05.2011 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запис щодо державної реєстрації припинення юридичної особи, а саме ТОВ «Миколаївський проектно-конструкторський центр», у зв'язку х визнанням банкрутом. На дату державної реєстрації припинення юридичної особи за підприємством обліковувалась непогашена сума заборгованості зі сплати страхових внесків за період з 01.12.2006 р. по 31.08.2007 р.

Також, станом на 03.12.2007 р. за ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод» обліковувалась заборгованість по страховим внескам в загальній сумі 13 935 107,71 грн. за період з листопада 2004 р. по жовтень 2007 р.

Починаючи з 2012 р. Господарським судом Миколаївської області кілька разів було порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Чорноморський суднобудівний завод». Управлінням Пенсійного фонду в Заводському районі м. Миколаєва неодноразово заявлено кредиторські вимоги до даного товариства, до складу яких увійшла недоїмки по страховим внескам, в тому числі й за період з 20.06.2007 р. по 20.05.2008 р.

Згідно заперечень відповідача, з огляду на викладені обставини, вимоги позивача про зарахування до його страхову стажу спірних періодів є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У відповідності до частини 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового,стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, а саме роботодавці, підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України - для працюючих осіб, за яких роботодавець сплачує внески в сумі меншій, ніж сума внеску із заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я, а також для непрацюючих осіб.

Таким чином, судом встановлено, що обов'язок зі сплати страхових внесків покладено на роботодавця, а не на позивача, із заробітної плати якого у встановленому законом порядку відраховувались належні до сплати внески до цільових фондів.

При цьому, відповідачем не спростовується та обставина, що страхові внески не перераховані до відповідного фонду не з вини позивача, а з вини страхувальників (підприємств, на яких працював позивач).

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про зарахування до його страхового стажу спірних періодів роботи є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача визначити йому індивідуальний коефіцієнт заробітної плати в розмірі 2,50239 з 01.01.2004 р., то в їх задоволенні необхідно відмовити з огляду на наступне.

Законом не передбачено збереження сталого розміру коефіцієнту зарплати та його збереження під час перерахунку пенсії, після додавання відповідного страхового стажу.

Частиною 2 ст.42 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою:

Кз = Зв : Зс, де:

Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).

Тобто, якщо пенсіонером обраний варіант проведення перерахунку пенсії водночас із урахуванням і стажу, і заробітної плати після призначення пенсії, коефіцієнт його зарплати визначається автоматично, виходячи з місяців, які враховано до його страхового стажу.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що позивачеві перерахунки були проведені Управлінням у відповідності до діючого на той час законодавства.

Згідно Постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.10.2011 р. УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни за період з 08.04.2010 р. по 22.07.2011 р. з урахуванням вже проведених виплат.

Відповідно до Протоколу від 25.11.2011 р. ОСОБА_1 було нараховано виплату державної соціальної допомоги як дитині війни в розмірі 160 грн. 70 коп. ( в частині негайного платежу за місячний період), яку до теперішнього часу не сплачено з незалежних від позивача причин. В іншій частині рішення суду було виконано. З огляду на вказане, суд вважає заявлені вимоги в цієї частині такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 162 КАС України, суд може прийняти постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, у сфері публічно правових відносин з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких , заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, на переконання позивача, внаслідок дій відповідача щодо не нарахування йому пенсії в належному розмірі завдало позивачу моральної шкоди.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами,внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд вважає, що позивач в судовому засіданні не представив доказів, що діями відповідача йому заподіяні моральні страждання, не довів причинного зв'язку між діями відповідача та спричиненням фізичних та моральних страждань, також не зазначено, чим керувався, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 5 000 грн., тому відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 94 КАС судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 99, 102, 122, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області включити до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Публічному акціонерному товаристві «Чорноморський суднобудівний завод» з 01.11.2007 р. по 30.04.2008 р.; в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Миколаївський проектно-конструкторський центр» з 01.12.2006 р. по 31.08.2007 р.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням стажу роботи в Публічному акціонерному товаристві «Чорноморський суднобудівний завод» з 01.11.2007 р. по 30.04.2008 р. та Товаристві з обмеженою відповідальністю «Миколаївський проектно-конструкторський центр» з 01.12.2006 р. по 31.08.2007 р., починаючи з 09.12.2016 р., з урахуванням вже виплачених сум.

Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на користь ОСОБА_1 підвищення пенсії за період з 08.04.2010 р. по 07.05.2010 р. - 160 грн. 78 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня її проголошення або отримання її копії.

Суддя : Н.С. Тихонова