Справа № 750/8767/17
Суддя: Литвиненко І. В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/8767/17
Провадження № 2-а/750/1173/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м.Чернігова

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Литвиненко І. В.

із секретарем Юрченко І. В. ,

за участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 ЧРВП капітана поліції Даниленка Олександра Сергійовича про скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення серії БР №934187 від 02.09.2017 року та серії БР № 934186 від 02.09.2017 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора роти № 2 ЧРВП капітана поліції Даниленка Олександра Сергійовича у якому просив скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БР №934187 від 02.09.2017 року та серії БР № 934186 від 02.09.2017 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при винесенні постанови були порушені права позивача: не роз'яснені права та обов'язки, передбачені ст.. 63 Конституції України, було відмовлено в наданні правової допомоги та не перенесено розгляд справи, вважає, що невірно кваліфіковані його дії, крім того позивач зазначив, що ПДР України не заборонено подальший рух без бризковика, а тому вважає, що є підстави для скасування постанови серії БР № 934186 від 02.09.2017 року. Також вважає, що його безпідставно притягнуто до відповідальності за порушення п. 31.3 «б» ПДР України, оскільки його автомобіль є легковим, а тому не підлягає обов'язковому технічному контролю.

Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.09.2017 року о 09 год. 20 хв. на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі (132 км), ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ГАЗ 3302418» номерний знак НОМЕР_1, на якому з лівої сторони задньому колесі відсутній передбачений конструкцією задній захисний пристрій та бризковик, чим порушив п. 31.4.7 «е» Правил Дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 121 КУпАП, у зв'язку із чим інспектор виніс постанову серії БР № 934187 від 02.09.2017, якою застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Крім того ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ГАЗ 3302418» номерний знак НОМЕР_1, що підлягає обов'язковому технічному контролю, та не пройшов його у відповідності до діючого законодавства.

02.09.2017 року відповідачем також було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 934186, якою до позивача, на підставі ч. 3 ст. 121 КупАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за порушення вимог п. 31.3 «б» Правил Дорожнього руху України .

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 3 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Відповідно до п. 31.3 «Б» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137 (далі по тексту - Порядок № 137) ( в редакції чинній на момент спірних правовідносин).

Відповідно до п. 3 Порядку № 137 періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить:

- для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

- для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

- для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

- для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Згідно із ч. 7 та 8 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух», періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією

та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев'ять з місцем водія включно.

Автомобіль «ГАЗ 3302418» номерний знак НОМЕР_1 використовувався позивачем для перевезення вантажу, та за своєю конструкцією та обладнанням для цього призначений.

Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, «ГАЗ 3302 418» бортовий малотонажний, повна маса становить 3500 кг, експлуатується з 2008 року.

Проаналізувавши вищевикладені правові норми, суд робить висновок, що транспортний засіб, яким керував позивач, підлягає обов'язковому технічному контролю, як вантажний автомобіль, відповідно до ст.. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», але позивач не пройшов його, цей факт визнав позивач, а отже суд вважає, що в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до підпункту «б» пункту 31.3 розділу 31 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно із ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач в судовому засіданні не заперечував той факт, що здійснював рух з відсутнім захисним пристроєм та бризковиком, отже цей факт не підлягає доказуванню. Позивач був притягнутий до відповідальності саме за те, що експлуатував транспортний засіб, хоча в ньому був відсутній задній захисний пристрій і бризковик, а не за те що він продовжив рух на цьому транспортному засобі. Суду не надано доказів на підтвердження того, що позивач слідував до місця ремонту та в цей день був відремонтований транспортний засіб, навпаки, в судовому засіданні позивач пояснив, що лише через декілька днів був відремонтований автомобіль.

Відповідно пп.31.4.7 (е) ПДР України зазначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності відсутності передбаченого конструкцією бамперу або заднього захисного пристрою, грязезахисних фартухів і бризковиків.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Стаття 14 Закону України „Про дорожній рух" вказує, що учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до ст. 251 КУпАП України доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, Висновку, рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 121 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням даного Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 2 - 5 ст. 285 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, у тому числі, про адміністративні правопорушення передбачені ст. 121 КУпАП.

В даному випадку, протокол про адміністративне правопорушення не повинен був складатись, а розгляд справи проводитись у спрощеній процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

На підставі вищенаведеного.ю суд вважає, що постанови серії БР №934187 від 02.09.2017 року та серії БР № 934186 від 02.09.2017 року винесені з додержанням вимог КУпАП та Правил Дорожнього руху України, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Керуючись статтями 2, 3,11, 69, 94, 158 - 163, 186 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя