Справа № 826/3108/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 жовтня 2017 року № 826/3108/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особаВідділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ПАТ "Укргазбанк" ПАТ "Конотопський арматурний завод"
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії ,

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), треті особи - ПАТ «Укргазбанк» (далі - третя особа-1), ПАТ «Конотопський арматурний завод» (далі - третя особа-2), в якому просить:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріна Романа Олександровича у ВП №4886703 з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 14.04.2016 року у розмірі 32973855 грн. з ОСОБА_1;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 14.04.2016 року у ВП №4886703 з ОСОБА_1 у розмірі 32973855 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що державним виконавцем порушено порядок прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, а також порядок виділення в окреме провадження про стягнення виконавчого збору. Крім того, представник позивача стверджує, що державним виконавцем не виконані вимоги ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ним не здійснено заходи щодо примусового виконання рішення.

Також, в обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на час винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження боржник з об'єктивних причин не проживав за місцем своєї реєстрації, яка була зазначена у виконавчому листі у зв'язку з призначенням та виконанням обов'язків генерального директора ПАТ «Конотопський арматурний завод», що унеможливлювало останнім отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснення заходів щодо самостійного виконання рішення суду в зазначений строк.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повністю.

Представник відповідача в призначене судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Письмових заперечень щодо суті позову до суду не надав, як і не надав копії витребовуваних копій матеріалів ВП №4886703.

Представник третьої особи-1 в судовому засіданні залишив вирішення позову по суті на розсуд суду.

В судове засідання представник третьої особи-2 не прибув, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Суд на підставі п. 6 ст. 128 КАС України ухвалив здійснювати подальший розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи-1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укргазбанк» в особі Сумської обласної філії АБ «Укргазбанк» звернулося до Подільського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 3293944,51 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.10.2013 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №031-КЛ від 15.08.2011 року в загальній сумі 3293944,51 грн. і витрати по сплаті судового збору в сумі 3441 грн., всього суму 3297385,51 грн.

05.05.2014 року Подільський районний суд м. Києва на виконання зазначеного рішення видав виконавчий лист №758/7533/13-ц.

08.10.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріним Романом Олександровичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва №758/7533/13-ц, виданого 05.05.2014 року.

Зазначеною постановою боржнику - ОСОБА_1 надано термін на добровільне виконання рішення суду протягом семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та надання письмового підтвердження виконання.

В подальшому, 14.04.2016 року державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 329738,55 грн. на підставі вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Незгода позивача із діями державного виконавця щодо прийняття зазначеної постанови від 14.04.2016 року зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV, чинний на час виникнення правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону №606-ХІV визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 19 Закону №606-ХІV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

При цьому, згідно з ст. 17 Закону №606-ХІV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 32 Закону №606-XIV встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

При цьому, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону №606-XIV).

Таким чином, заходи примусового виконання здійснюються державним виконавцем виключно в разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Окрім того, положеннями частини третьої статті 27 зазначеного закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду України від 28.01.2015 року, №6-785цс15 від 06.07.2015 р.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №3 від 13.12.2010 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Як правило, поважними визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Відповідачем не надано суду доказів належного повідомлення/направлення позивачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що б зумовило своєчасність її отримання та, як наслідок, можливість виконання в добровільному порядку у визначений строк.

Водночас, в матеріалах справи наявний наказ ПАТ «Конотопський арматурний завод» від 07.06.2011 року про призначення позивача в період з 07.06.2011 року по 06.01.2015 року генеральним директором ПАТ «Конотопський арматурний завод», який знаходиться за адресою: м. Конотоп, Сумська обл., вул. Вирівська, 60, що свідчить про неможливість отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження за місцем реєстрації позивача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України №924/205/13-г від 28.01.2015 року, стягнення виконавчого збору можливе лише в разі вчинення державним виконавцем заходів щодо примусового виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При цьому, відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

В матеріалах справи відсутні докази вчинення державним виконавцем заходів щодо примусового виконання судового рішення №758/7533/13-ц, що виключає можливість стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 329738,55 грн.

Зважаючи на вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що державний виконавець має право виносити постанову про стягнення виконавчого збору, а також розпочинати виконавче провадження на виконання даної постанови лише у випадку, якщо боржник був повідомлений про відкрите щодо нього виконавче провадження, а також був ознайомлений з наявним у нього правом самостійно виконати рішення суду та не виконав його у строк, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, у суду наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки прийнята вона без урахування всіх обставин справи та не у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

В частині позовних вимог щодо оскарження позивачем дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Між тим, принцип, наведений в ст. 2 КАС України, полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально - правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, суд доходить висновків, що у випадку оскарження позивачем дій суб'єкта владних повноважень, які не порушують прав або охоронюваних законом інтересів позивача, або не підлягають судовому оскарженню взагалі, суд повинен відмовити у задоволенні позову.

Наведене свідчить, що оскаржувані дії мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача або можуть породжувати, змінювати або припиняти права та обов'язки позивача в майбутньому.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що належним способом захисту та відновлення порушеного права позивача є саме скасування оскаржуваної постанови як протиправної.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представника позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 14.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 329738,55 грн. (ВП №4886703).

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук