Справа № 802/1708/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 листопада 2017 р. Справа № 802/1708/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Макарової К.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкових - повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових - повідомлень рішень.

В обґрунтування адміністративного позову позивач вказував, що ГУ ДФС у Вінницькій області проведено фактичну перевірку, за результатами якої складено акт №186/02/32/14/НОМЕР_1 від 08.09.2017. З акту перевірки слідує, що під час перевірки виявлено порушення п. 2.6 Положення про ведення касових операцій в національні валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 рок №637, а саме: ФОП ОСОБА_4 при здійсненні готівкових розрахунків при застосуванні РРО не оприбутковано готівкові кошти в сумі 244 грн., так як не здійснено облік зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичного надходження у книзі обліку розрахункових операцій № р/2 від 10.12.2015 року на підставі фіскального звітного чека (z-звіта) РРО №0125 за робочий день 07.01.2016р.; не ведеться у порядку, передбаченому законодавством облік товарних залишків на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснюється продаж товарів, які не відображені в такому обліку.

В зв'язку із виявленими порушеннями, податковим органом винесено податкові повідомлення - рішення № від 19.09.17 яким застосовано штрафні санкції в сумі 1220,00 грн. та за № від 19.09.2017 яким застосовано штрафні санкції в сумі 28680,00 грн. Позивач вважає вказані податкові повідомлення - рішення протиправними та просить суд їх скасувати.

Крім того, представником позивача до суду подано додаткові пояснення з яких слідує, що у відповідності до наказу на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_4 від 07.09.2017 р. перевірка проводиться на підставі пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України. Проте, з обставин справи, слідує, що підстава для проведення перевірки не знаходить свого підтвердження в дійсності, оскільки відповідачем не зазначено та не надано доказів, яка саме інформація про порушення ФОП ОСОБА_4 вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту, була наявна в ГУ ДФС у Вінницькій області до початку проведення фактичної перевірки, не надано судові посилань та доказів на джерело походження такої інформації.

За результатами фактичної перевірки відповідачем також не відмічено фактів порушення ФОП ОСОБА_3 вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту. Натомість, з акту перевірки убачається, що лиш виявлені порушення щодо законодавства в сфері обігу готівки та застосування РРО.

В зв'язку з чим, передбачена пп. 80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України підстава для проведення перевірки: наявність інформації про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту, не знаходить свого підтвердження, а також спростовується матеріалами проведеної фактичної перевірки.

Також, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України визначено підстави для проведення перевірки, зокрема здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. В структурі ГУ ДФС у Вінницькій області визначено структурним підрозділом, який здійснює функції, визначені законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є Управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів.

Однак, фактична перевірка ФОП ОСОБА_3 здійснена посадовими особами іншого структурного підрозділу, а саме Управлінням аудиту відділом фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями ОСОБА_5

В зв'язку з чим, передбачені пп.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України підстави для проведення фактичної перевірки відсутні, а інше наказом - не визначено.

Відповідач позов не визнав, на обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що перевірка позивача була проведена у відповідності до вимог чинного законодавства. Товар, а саме алкогольні напої на загальну суму за ціною реалізації 14340,00 грн. не відображено в книзі обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_4, чим порушено вимоги наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 р. №481. Також, відповідно пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням PK оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних PK).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Під час проведення перевірки встановлено факт не оприбуткування готівкових коштів в сумі 244,00 грн. за робочий день 07.01.2016, так як не здійснено облік зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій №р/2 від 10.12.2015 р. на підставі Z-звіту РРО №0185 за робочий день 07.01.2017.

Відповідно статті 250 ГК України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Частиною 2 статті 250 ГК України передбачено, що ці правила не поширюються на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Таким чином, на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної фіскальної служби, застосовується строк давності, визначений статтею 102 Податкового Кодексу України, тобто 1095 днів. Дана позиція викладена в листі Національно банку України від 09 березня 2011 року №11-117/982-3354.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити, з огляду на наступне.

З метою проведення перевірки з питань дотримання вимог Закону України від 06.07.95р. №265/95 ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 19.12.95 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" від 01.06.00 №1775-ІІІ, постанови Правління НБ України від 15.12.04 р. №637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", Податкового Кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", керуючись ст. 20, на підставі п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 та на виконання вимог п. 82.3 ст. 82 ПК України, 07.09.2017 ГУ ДФС у Вінницькій області винесено наказ №2415 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3

07.09.2017 ГУ ДФС у Вінницькій області сформовано направлення на перевірку №1767, відповідно до якого, на підставі п.п. 80.2.5 п.80.2 ст. 80 та на виконання вимог п. 82.3 ст. 82 ПК України та наказу №2415 від 07.09.15, головного державного ревізора - інспектора ГУ ДФС у Вінницькій області Полтавського В.Л. направлено з 08.09.2017 провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 тривалістю 10 діб.

Також, направленням на перевірку від 07.09.17 за №1766 направлено на фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3, заступника начальника відділу фактичних перевірок, контроль за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_5

08.09.2017 року податковим органом проведено перевірку господарської одиниці кафе - бар "Карабас", що розташовано за адресою м. Вінниця, вул. Зодчих, 16, суб'єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 За результатами перевірки складено акт (довідку) фактичної перевірки №186/02/32/14/НОМЕР_1 від 08.09.2017р. (далі по тексту - ОСОБА_5 від 08.09.2017).

Як слідує із акту (довідки) від 08.09.2017, під час перевірки виявлено порушення п. 2.6 Положення про ведення касових операцій в національні валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 рок №637, а саме ФОП ОСОБА_4 при здійсненні готівкових розрахунків при застосуванні РРО не оприбутковано готівкові кошти в сумі 244 грн., так як не здійснено облік зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичного надходження у книзі обліку розрахункових операцій № НОМЕР_2 р/2 від 10.12.2015 року на підставі фіскального звітного чека (z-звіта) РРО №0125 за робочий день 07.01.2016.; не ведеться у порядку, передбаченому законодавством облік товарних залишків на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснюється продаж товарів, які не відображені в такому обліку.

Також, як слідує із акту під час перевірки було надано видаткову накладну від TOB "Логістик Трек" № ЛТ000015703 від 05.07.2017: горілка „Фінляндія", 0,5 л. в к-ті 4 од. по ціні реалізації, згідно меню ФОП ОСОБА_4 - 230.00 грн. за пляшку; горілка „Фінляндія", 1.0 л. в к-ті 2 од. по ціні реалізації 400,00 грн./пляшка; віскі "Джек Деніелс", 1,0 л. в к-ті 2 од. по ціні реалізації 1300,00 грн./пляшка. Оплачено даний товар згідно платіжного доручення №116 від 18.08.2017. Загальна вартість за ціною реалізації зазначеного товару 4320,00 грн.; видаткову накладну від TOB "Компонент ЛБ" №2800 від 18.08.2017 (рахунок на оплату №12 від 18.08.2017 p.): пиво "Бургомістр ОСОБА_6", в к-ті 60 л. по ціні реалізації, згідно меню ФОП ОСОБА_4, - 36,00 грн. за 0,5 л; пиво "Бургомістр Пілснер" (світле), в кількості 30 л. по ціні реалізації 36,00 грн. за 0,5 л.; пиво "Бургомістр Лагер", в кількості 30 л. по ціні реалізації 36,00 грн. за 0,5 л. Оплачено даний товар згідно платіжного доручення №118 від 21.08.2017. Загальна вартість за ціною реалізації зазначеного товару 8640,00 грн.; видаткову накладну від TOB "Полісся-Трейд" №2209 від 02.08.2017р.: вино ТМ "Tombacco Pinot Grivio Vіneto", біле сухе, 0,75 л. в кількості 6 од. по ціні реалізації, згідно меню ФОП ОСОБА_4 230,00 грн. Оплачено даний товар згідно платіжного доручення №126 від 05.09.2017 p. Загальна вартість за ціною реалізації зазначеного товару становить 1380,00 грн.

В зв'язку із виявленими порушеннями, ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_3 від 19.09.2017, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 1220 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 19.09.2017, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 28680 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби, є органи державної податкової служби.

Таким чином, відповідач у справі - суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

На виконання ст. 33 Закону України «Про Національний банк України» постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320) затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі Положення № 637).

Згідно з п. 2.6 Положення, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цієї постанови, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Абзацом третім частини першої статті 1 Указу № 436/95 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюється Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.

З метою вдосконалення організації готівкового обігу, зміцнення касової дисципліни, підвищення ефективності контролю за додержанням суб'єктами господарської діяльності встановленого порядку ведення операцій з готівкою у національній валюті, посилення відповідальності за додержання ними норм з регулювання обігу готівки та виконання своїх зобов'язань перед бюджетами і державними цільовими фондами прийнято Указ Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» №436/95 від 12.06.1995 (далі - Указ №436/95).

Відповідно до п. 1 Указу, у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Відтак, з аналізу даної норми слідує, що за своєю суттю передбачена статтею 1 Указу №436/95 фінансова санкція є адміністративно-господарською санкцією, а тому її застосування регулюється нормами глави 27 ГК України.

Згідно з ст. 238 Господарського кодексу України №436-IV від 16.01.2003 (надалі ГК України), за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Відповідальність за правопорушення у сфері господарювання передбачено розділом 5 ГКУ, глава 27. Так, зокрема ст. 241 ГКУ, адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями, передбаченими статтею 239 цього Кодексу.

Статтею 239 ГКУ передбачено, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

При цьому, суд наголошує, що адміністративно-господарська санкція як захід організаційно-правового або майнового характеру застосовується уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, а отже, при її реалізації застосовується встановлений ст. 250 ГК строк адміністративно-господарської санкції.

Так, відповідно до ч.1 названої статті, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення норм з регулювання обігу готівки (не оприбуткування в касах готівки) контролюючий орган, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою ст. 250 ГК. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Виходячи з приписів ст.1 ПКУ можна дійти висновку про те, що податкові відносини це відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема відносини щодо визначення: вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні; порядку їх адміністрування; платників податків та зборів, їх прав та обовязків; компетенції контролюючих органів, повноважень і обовязків їх посадових осіб під час адміністрування податків; а також відповідальності за порушення податкового законодавства.

До податкових відносин, враховуючи застосування строків застосування адміністративно-господарських санкцій (ст.250 ГКУ) можна віднести окрім тих, що врегульовані ПКУ, ще й ті, що врегульовані іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Так, відповідно до ч. 2 ст.250 Господарського кодексу України, дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Положення ч.2 ст.223 ГКУ містять імперативну норму, відповідно до якої строки застосування адміністративно-господарських санкцій до субєктів господарювання встановлюються саме ГКУ. А відповідно до пп.4.1.4. п.4.1. ст.4 ПКУ презумпція правомірності рішень платника податку полягає у тому, що в разі, якщо норми закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення платника вважається правомірним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що застосований згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штраф є адміністративно-господарською санкцією, а тому, він мав би бути застосований у межах строків, визначених ст. 250 ГК України, проте, в ході розгляду справи доведено протилежне, оскільки правопорушення фактично було вчинене 07.01.2016, а до відповідальності позивача було протягнуто рішенням, яке є предметом даного спору, 19.09.2017 року, що, у свою чергу, свідчить про недодержання відповідачем наведеної норми Господарського кодексу України.

Така думка й знайшла своє відображення у судовій практиці. Так в ухвалі від 06.02.2014 № К/9991/41515/11 ВАСУ дійшов висновку про те, що штрафні (фінансові) санкції, застосовані на підставі абз.2 ст.1 УПУ від 12.06.1995 № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» є адміністративно-господарськими санкціями у розумінні статей 238, 239 та 241 ГКУ, а отже, повинні застосовуватися у межах строків, визначених ст.250 ГКУ, а саме протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим субєктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічне бачення має й Верховний Суд України. Так, у постанові від 04.11.2014 ВСУ виходив з того, що за своєю суттю передбачена ст.1 УПУ «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» фінансова санкція є адміністративно-господарською санкцією, а тому її застосування регулюється нормами глави 27 ГК.

Окремо слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 №2756-VI ст.250 ГКУ була доповнена частиною другою, яка набула чинності разом з набуттям чинності Податковим кодексом, тобто з 01.01.2011.

Наведені судові рішення були ухвалені вже після цієї дати, та надаючи оцінку оскаржуваному рішенню податкового органу від 30.05.2012, Верховний Суд України вказав, що застосований ППР штраф є адміністративно-господарською санкцією, тому він має бути застосований у межах строків, визначених статтею 250 ГК.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При вирішенні даної справи суд не знаходить підстав для відступлення від правових висновків Верховного Суду України в аналогічних правовідносинах, відтак в силу положень ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими до врахування.

Крім того, згідно ОСОБА_5 перевірки, ФОП ОСОБА_4 не було обліковано придбаного товару (горілки, пива, вина) по видаткових накладних від TOB «Логістік-Трек» (видаткова накладна від 25.07.2017 p.), TOB «Компонент ЛБ» (видаткова накладна № 2800 від 18.08.2017 року), TOB «Полісся-Трейд» (видаткова накладна |№2209 від 02.08.2017 року) в рядках 5 та 6 Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, порядок ведення якої затверджено Наказом Міністерства Доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481.

Вказані рядки Книги доходів і витрат, а саме рядок 5 «реквізити документа, що підтверджує понесені витрати», та рядок 6 «сума витрат, пов'язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)» містяться в розділі Книги: «Витрати, пов'язані з господарською діяльністю».

Відповідно до п.5 розділу 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міндоходів і зборів України від 16.09.2013 №481: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Відтак, пункт 5 розділу 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат зобов'язує ФОП вести облік витрат, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом, на підставі документів, що засвідчують факт оплати товарів.

В свою чергу, статтею 20 Закону України «Про застосування РРО в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, суб'єкти господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, обліковувати товари у встановленому порядку.

Відсутність зі сторони ФОП ОСОБА_4 порушень порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, вказує визначений в п.5 розділу 6 Порядку ведення Книги обліку обов'язок підприємця вносити до рядку 5 та 6 Книги обліку доходів і Витрат лише понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом (п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Відповідно до положень пп. 14.1.54 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній і(морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а)процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, і що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відтак в силу положень п. 177.4 ст. 177 ПК України та п. 5 розділу 6 Порядку до дня реалізації придбаних товарів, витрати на їх придбання ще не є витратами, що безпосередньо пов"язані з отриманням доходу, а тому оплачені витрати на придбання товарів до моменту їх наступної реалізації до 5 та 6 рядків Книги обліку доходів і витрат включенню не підлягають.

Вирішуючи спір, суд також звертає на наступне.

Статтею 20 Податкового кодексу України визначені права контролюючих органів, підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 якої встановлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Види перевірок контролюючих органів, порядок та підстави для їх проведення визначені главою 8 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України 75.1 контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно пояснень представника позивача, що підтверджено матеріалами справи, підставою для проведення перевірки вказано в наказі п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК.

Надаючи оцінку мотивам позивача з приводу проведеної перевірки слід зазначити наступне.

Так, в силу п.п. 75.1.3 ст. 75 ПК фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1 ст 80 ПК, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

За приписами п.п. 80.2 ст 80 ПК, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, зокрема за п.п. 80.2.5 ПК, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Положеннями п.81.1 ст.81 Кодексу встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, документів, визначених цим положенням.

Такими документами є: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службове посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Відтак, детальний аналіз даних норм свідчить про те, що недопуск до перевірки посадових осіб податкового органу можливий лише у вичерпних випадках.

З огляду на копію наказу про проведення перевірки, зазначено всі необхідні реквізи, а саме дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи платника податку, який перевіряється) адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені ПК, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який перевіряється. Наказ про проведення перевірки має підпис керівника контролюючого органу скріплеий печаткою контролюючого органу, що вказує на його чинність.

За наведених обставин, суд вважає, що у позивача були відсутні підстави для відмови у допуску посадових осіб до перевірки.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, що наведена у постанові від 24.12.2010 у справі №21-25а10, платник податку який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковим органом. Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

При цьому, суд звертає увагу, що у випадку, який розглядався ВСУ, позивач не спростовував наявності факту порушення, яке стало підставою для прийняття рішення щодо накладення штрафних санкцій і спору в цій частині між сторонами не було. Підставою для оскарження рішень був лише наказ на проведення перевірки, який на думку позивача, був протиправний. Натомість, у справі, яка розглядається, позивач оскаржує рішення з підстав їх протиправності та застосування штрафних санкцій з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Одночасно, як слідує з пояснень позивача, останній звертає увагу, що відповідач вийшов за межі перевірки.

Відповідно до Методичних рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (із змінами, внесеними наказами ДФС від 05.06.2015 № 397, від 11.11.2015 № 889, від 18.07. 2016 № 633) при організації проведення документальної позапланової або фактичної перевірки обґрунтовані пропозиції щодо необхідності її проведення оформлюються доповідною запискою (висновком) за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, який має інформацію, що може слугувати підставою для проведення документальної позапланової або фактичної перевірки відповідно до чинного законодавства (п. 1.2.2 Методичних рекомендацій).

Згідно наказу перевірки підставою її призначення визначено п.п. 80.2 ст 80 ПК, за приписами якого фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника та в силу п.п. 80.2.5 ПК, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Однак, за результатами фактичної перевірки відповідачем не установлено порушень ФОП ОСОБА_3 вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового їх використання. Натомість, з акту перевірки убачається, що лиш виявлені порушення щодо законодавства в сфері обігу готівки та застосування РРО.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Тобто, для органів державної влади та їх службових осіб діє спеціально-дозвільний принцип конституційного права, який, поширюючи свій нормативний вплив на органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, суттєво обмежує цих суб'єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки. Адже вони зобов'язані діяти лише таким чином та у такий спосіб, як це прямо передбачено конституційно-правовими нормами, законами України і лише в межах закріпленої за ними компетенції.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Беручи до уваги наведене у сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє відображення в ході судового розгляду, є обгрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправних оскаржуваних рішень та їх скасування.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області від 19.09.2017 №№, НОМЕР_4.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар