Справа № 281/812/17
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/812/17
Провадження по справі № 2-а/281/241/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року смт Лугини

Суддя Лугинського районного суду Житомирської області Гребенюк В.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про визнання незаконними дій державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира звернулося до суду із вказаним позовом. Позивач просить визнати дії державного виконавця незаконними, скасувати постанову від 21.09.2017 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 281/2255/14-а, виданого Лугинським районним судом Житомирської області на виконання постанови, якою, окрім іншого, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати, передбаченої ч.1 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позов обґрунтовано тим, що за відсутності відповідного бюджетного фінансування виконання даного рішення суду шляхом нарахування відповідних сум є належним виконанням такого рішення. За вказаних обставин позивач не вбачає підстав для примусового виконання рішення суду й стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 12800,00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином. Надіслав до суду листа згідно якого справу просив розглянути без участі його представника.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заперечення в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю, а справу розглядати без участі свого представника. Заперечення обґрунтовані тим, що державний виконавець діяв у відповідності до положень ст.ст. 26, 27, 63 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на приписи ч. 1 ст. 41, ч.4 ст.122, суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справа має бути розглянута та вирішена на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження без здійснення фіксування судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Лугинським районним судом Житомирської області у справі № 281/2255/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПСЗН Богунської районної ради м. Житомира, про визнання дій відповідачів неправомірними та зобов'язання зробити перерахунок і виплату коштів 28.11.2014 року ухвалено постанову, якою, окрім іншого, зобов'язано УПСЗН Богунської районної ради м. Житомира виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати, передбачену ч.1 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року відповідно до розрахунків наданих Головним управлінням юстиції в Житомирській області.

За цією постановою щодо вказаного зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира 04.11.2015 року було видано виконавчий лист № 281/2255/14-а.

На час розгляду справи, як зазначено самим позивачем в позові, виплати за постановою від 28.11.2014 у справі № 281/2255/14-а не здійснено.

21.09.2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Голубович Н.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54759625 за наведеним вище виконавчим листом. Даною постановою, також, передбачено стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це, відповідно до ст. 1 Закон України «Про виконавче провадження» , сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч.1 ст. 18 Закон України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов'язок ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Початок примусового виконання рішення врегульовано ст. 26 Закон України «Про виконавче провадження». Як передбачено ч. 5 даної статті, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закон України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Розмір виконавчого збору, який стягується з боржника - юридичної особи за примусове виконання рішення немайнового характеру, яким є постанова від 28.11.2014 у справі № 281/2255/14-а, встановлено ч. 3 ст. 27 Закон України «Про виконавче провадження» та складає чотири мінімальні заробітні плати, яка за Законом України «Про держаний бюджет України на 2017 рік» дорівнює з 01.01.2017 року 3200,00 грн. Відповідно, виконавчий збір визначено державним виконавцем у сумі 12800,00 грн. (3200,00 (грн.) х 4 = 12800,00 (грн.)).

Частиною 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначені випадки, коли виконавчий збір не стягується, а саме: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. Суб'єктами щодо, яких держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, ч 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначає державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридичну особу, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Отже, наведене свідчить, що випадки, які виключають стягнення виконавчого збору до виконання постанови Лугинського районного суду Житомирської області від 28.11.2014 у справі № 281/2255/14-а застосуванню не підлягають.

З наведеного вище слідує, що отримавши заяву від стягувача державний виконавець був зобов'язаний відкрити виконавче провадження та передбачити у постанові про відкриття виконавчого провадження стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому законом.

Відповідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Обов'язковість судових рішень, також, встановлено ст. 14 КАС України.

При розгляді справ суди, в силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» мають застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод в п. 1 ст. 6 встановлює для кожного право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Але, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, винесеному у справі "Ромашов проти України", таке право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, звертає увагу Європейський суд з прав людини, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду". Також, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював у своїх рішеннях, що відсутність коштів не є виправданням для держав в разі невиконання рішення суду або в разі значних затримок у виконанні такого рішення. (рішення у справах "Абрамов проти України", "Жовнер проти України", "Бурдов проти Росії").

Враховуючи викладене, суд відхиляє позицію позивача щодо виконання постанови Лугинського районного суду Житомирської області від 28.11.2014 у справі № 281/2255/14-а лише шляхом нарахування коштів без здійснення виплати, як це передбачає сама постанова.

Суд, також, не може прийняти в якості належного обґрунтування позиції позивача посилання останнього на ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.08.2014 року у справах №2а-1040/09/1319 та 2024/2а-7815/11. Адже, перелічені рішення Вищого адміністративного суду України прийняті у справах щодо оскарження постанов державних виконавців про накладення штрафів і в цих справах не розглядалося питання законності відкриття виконавчого провадження.

Окрім іншого, Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не свідчать про прийняття позивачем юридичних заходів, пов'язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, що передбачені Розділом V КАС України й які б могли його убезпечити від відкриття виконавчого провадження та, відповідно, стягнення виконавчого збору.

За змістом ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідачем, в даному випадку, доведено правомірність своїх дій й рішень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись 2, 8-11, 71, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.В. Гребенюк