Справа № 825/996/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року м. Чернігів Справа № 825/996/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді - Бородавкіної С.В.
за участі секретаря - Гайдука С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) та просить:
- визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не надання йому відповідей на заяви від 05.05.2016 та 18.03.2017;
- визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо не проведення відповідних розрахунків з виплати йому грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно та не виплати компенсації;
- зобов`язати відповідача провести відповідні розрахунки з виплати йому грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно, та виплатити компенсацію за належне, але не отримане речове майно;
- зобов`язати відповідача видати йому речове забезпечення, яке відповідно до норм та правових актів повинно було бути видано, але не видавалось.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що він неодноразово звертався до командування ВЧ НОМЕР_1 із заявами про видачу йому грошової компенсації за неотримане речове майно, видачу речового майна. Однак, до цього часу він не отримав повного розрахунку після виключення його зі списків частини, оскільки як грошове так і речове забезпечення в повному обсязі відповідачем не виплачено та не видано.
Позивач в судове засідання не прибув, в адміністративному позові просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачем не було здано речовий атестат до речової служби ВЧ НОМЕР_1 , тому у відповідача відсутня правова підстава для зарахування ОСОБА_1 на речове забезпечення. Крім того, пояснив, що позивач не звертався до ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про виплату йому грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.
Справу просить розглянути без його участі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову має бути відмовлено, враховуючи таке.
Судом встановлено, що позивача було призвано на військову службу згідно Указів Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 та від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».
29.04.2016 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 97 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду головного сержанта механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 .
04.05.2016 молодшому сержанту ОСОБА_1 наказом командира 1 окремої танкової бригади № 31-РС присвоєно чергове військове звання «сержант».
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.05.2016 № 101 відповідно до Указу Президента України № 115/2016 від 25.03.2016 позивача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 і знято з усіх видів забезпечення.
До матеріалів справи позивачем долучені заяви від 05.05.2016 та від 18.03.2017 зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 просив командування ВЧ НОМЕР_1 виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно, видати речове майно (а.с. 20, 21-24).
Вважаючи, що відповідач не відповів на вищевказані заяви та відповідно не виплатив грошову компенсацію за не отримане речове майно, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом першим статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
22 березня 2016 року набув чинності Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 (далі Порядок № 178).
Згідно пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, у разі звільнення з військової служби.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку № 178).
Таким чином, з наведених правових норм вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, який мав право на отримання предметів речового майна, останньому за місцем військової служби за його заявою (рапортом) видається грошова компенсація вартості неотриманого речового майна.
Водночас, пунктом 2.19 Порядку відпуску речового майна військовим частинам та застосування норм забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України речовим майном у мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 31.01.2006 № 45 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2006 за № 125/11999 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, ОК (СВ, ВМС) окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби (дислокації). В атестаті відображається забезпеченість речовим майном, а також вказується номер і дата видачі атестата на льотно-технічне обмундирування, якщо воно було видане військовослужбовцю (команді, підрозділу, військовій частині, з`єднанню). Атестати видаються: окремим військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються в запас (відставку), командам і підрозділам - начальником речової служби військової частини.
Підставою для зарахування на речове забезпечення підрозділів, окремих команд та окремих військовослужбовців є атестат і наказ командира військової частини (пункт 2.21 вищезазначеного Порядку).
Як встановлено судом та підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2016 № 3284 (а.с. 42), позивачем не було здано речовий атестат до речової служби Військової частини, а тому у відповідача була відсутня правова підстава для зарахування позивача на речове забезпечення. Відповідно до наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 , вищевказаний речовий атестат позивачем було направлено на адресу ВЧ НОМЕР_1 лише 18.03.2017, тобто після звільнення з військової служби (а.с. 39, 40). В свою чергу, листом від 05.07.2017 за № 41 відповідачем перенаправлено речовий атестат ОСОБА_1 до Козелецького районного військового комісаріату (а.с. 148).
Також, позивач не звертався до відповідача і з рапортом про виплату йому грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, про що свідчить довідка Військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2016 № 3283 (а.с. 41).
Одночасно, з аналізу Порядку № 178 вбачається, що військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право тільки на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, у разі наявності такого права, а не самого речового майна.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність будь-якого обов`язку у відповідача щодо видачі речового забезпечення позивачу або виплати грошової компенсації за його невидачу, тому в частині позовних вимог про: визнання незаконної бездіяльності відповідача щодо не проведення відповідних розрахунків з виплати грошової компенсації за не отримане речове майно; зобов`язання провести відповідні розрахунки з виплати вказаної грошової компенсації та виплатити компенсацію за належне, але не отримане речове майно; зобов`язання видати речове забезпечення, яке не видавалось, ОСОБА_1 слід відмовити.
При цьому суд враховує, що вищевказаний висновок був викладений в постанові Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 по справі № 825/1058/16, залишеній без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду (а.с. 52-57, 58-62).
Вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконної бездіяльності відповідача щодо не надання йому відповідей на заяви від 05.05.2016 та 18.03.2017 суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він надсилав та ВЧ НОМЕР_1 було отримано його заяву від 05.05.2017 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, а тому суд вважає недоведеним факт звернення ОСОБА_1 до відповідача із вказаною вище заявою.
Також, судом встановлено, що 18.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та видачу речового майна.
На вказану заяву ВЧ НОМЕР_1 було направлено лист-відповідь від 04.08.2017 № 298, з тексту якого вбачається, що відповідач не визнав наявності заборгованості по речовому майну та обґрунтував свою позицію (а.с. 135-137).
Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що відповідачем було належним чином та у встановлені строки розглянуто заяву ОСОБА_1 від 18.03.2017, яка фактично надійшла на адресу ВЧ НОМЕР_1 .
Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.
Відповідно до п. 5 часини першої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України під час прийняття постанови суд, в тому числі, вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із статтею 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (статті 1-3 Закону України «Про судовий збір»).
В свою чергу, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік осіб, звільнених від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Так, п. 12 вказаної статті звільнено від сплати судового збору військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Однак, позивач відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що пільги щодо сплати судового збору, передбачені ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюються на позивача, оскільки він був звільнений з військової служби в запас, тому ОСОБА_1 має сплатити на користь Державного бюджету України судовий збір за подачу адміністративного позову в сумі 1280,00 грн.
При цьому, суд враховує, що згідно статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізична особа має сплатити 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн.).
Адміністративний позов може містити декілька самостійних вимог, кожна з яких є об`єктом сплати судового збору. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 6 Закону України «Про судовий збір» з позовних заяв, що містять кілька вимог немайнового характеру, судовий збір справляється за кожну вимогу окремо.
Як вбачається із матеріалів позовної заяви, вона містить чотири позовні вимоги, дві з яких є пов`язаними, а тому за кожну з двох має бути сплачено 640,00 грн., на загальну суму 1280,00 грн.
Керуючись статтями 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні адміністративного позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: УК у м. Чернігові /м. Чернігів/22030101, код отримувача 38054398, банк отримувача: ГУДКСУ у Чернігівській обл., код банку отримувача: 853592, рахунок отримувача: 4002. код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу: *;101; реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи; Судовий збір, за позовом___, Чернігівський окружний адміністративний суд) судовий збір в сумі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна