Справа № 714/407/17
Суддя: Єфтемій С. М.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/714/14/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2017 р. м. Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :

головуючого-судді Єфтемій С.М.
секретар Гаїна А.Г.
з участю позивачкиОСОБА_3
представника позивачкиОСОБА_4
представника відповідачаЛупу Д.Д.
представника третьої особиОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лунківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування частково рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом зазначивши, що 22 лютого 2017 року вона звернулася до Лунківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність площею 0,59 га, розташованої по АДРЕСА_1, з яких орієнтованою площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, та 0,34 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач на своєму пленарному засіданні 22 березня 2017 року розглянув заяву позивачки та своїм рішенням № 167-15/17 частково задовольнив її в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Водночас, згідно з п. 4 вказаного рішення сесії відповідач відмовив позивачці у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, з підстав того, що господарство яке розташоване за вказаною адресою належить ОСОБА_7

Посилаючись на те, що Лунківська сільська рада Герцаївського району безпідставно відмовила позивачці у надані дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, остання просила визнати незаконним та скасувати спірне рішення відповідача в означеній частині - п.4 рішення та зобов'язати Лунківську сільську раду Герцаївського району розглянути на пленарному засіданні її заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та у своєму поясненні послалася на те, що з 1993 року проживає за адресою АДРЕСА_1 та з того часу користується житловим будинком розташованим на вказаній земельній ділянці та городом. ОСОБА_7 в даному господарстві не проживає та витрати по утримання вказаного будинку несе виключно вона, в т.ч. частково проводила його ремонт. Тому, вважає що Лунківська сільська рада з урахування тривалості її проживання у даному господарстві зобов'язана була надати їй у власність земельну ділянку для обслуговування вказаного жилого будинку.

Представник позивачки, ОСОБА_4 посилаючись на обставини викладені у позовній заяві просила задовольнити вимоги позивачки.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з посиланням на те, що сільська рада в межах своїх повноважень своєчасно розглянула заяву позивачки. Так як ОСОБА_7 оформила спадщину на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, то остання є користувачем даної земельної ділянки, через що і було відмовлено позивачці у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по відведенню земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. В решта частини сільська рада надала позивачці дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Представник третьої особи, ОСОБА_6 заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки з підстав того, що спірна земельна ділянка перебуває у правомірному користуванні ОСОБА_7 внаслідок прийняття та оформлення спадщини на житловий будинок розташований на спірній земельній ділянці.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне зазначити про наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 ЗК України, визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 3 статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б)одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У такому клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу, може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, тобто позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,59 га, яка розташована по АДРЕСА_1, з яких орієнтовано площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,34 га для ведення особистого селянського господарства. До вказаної заяви позивачкою було долучено копію паспорта (а.с. 9).

22 березня 2017 року Лунківська сільська рада Герцаївського району на своєму пленарному засіданні розглянула заяву позивачки та своїм рішенням № 167-15/17 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства однак відмовила позивачці (п. 4 рішення) у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1, оскільки спірне господарство яке розташоване на вказаній земельній ділянці належить ОСОБА_7 (а.с. 14).

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 березня 1988 року виданим державним нотаріусом Глибоцької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 стала спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_9 до якої перейшов житловий будинок житловою площею 28 м. кв. розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 35).

Відповідно до ч. 4 ст.20 ЗК УРСР 1970 року, який діяв на момент прийняття ОСОБА_7 спадщини, право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та по господарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Відповідно до запису № 268 у погосподарській книзі виконавчого комітету Лунківської сільської ради Герцаївського району станом на 1986-1990 роки домоволодіння розташоване в АДРЕСА_1 мало статус колгоспного двору, а з 1988 року господарство відносилось до суспільної групи робітників. Його членами зокрема були ОСОБА_9 як голова сім'ї та ОСОБА_7 - третя особа, яка була працевлаштована у радгоспі, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Розмір житлової площі житлового будинку наявного в господарстві відповідає відомостям про які зазначено у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 09 березня 1988 року - 28 м. кв., а площа земельної ділянки, що перебувало у користуванні дорівнювало 0,26 га (а.с. 49).

Частиною 1 ст. 68, ч.1 ст. 78 ЗК УРСР 1970 року, було передбачено, що при перетворенні колгоспів у радгоспи і інші державні сільськогосподарські підприємства розміри присадибних земельних ділянок колгоспників, які перейшли на постійну роботу в ці господарства, встановлюються відповідно до норм, передбачених статтею 78 цього Кодексу для робітників і службовців радгоспів і інших державних сільськогосподарських підприємств - не більше 0,40 га.

Відповідно до частини другої статті 106-1 ЗК УРСР 1970 року, у випадках переходу в спадщину права власності на розташований у сільському населеному пункті жилий будинок до спадкоємців, якщо вони не мають права на одержання в установленому порядку присадибної земельної ділянки, а також придбання громадянами, які постійно проживають у містах і селищах міського типу, жилого будинку в сільській місцевості для сезонного або тимчасового проживання або наявності, у них у цій місцевості жилого будинку на праві особистої власності, який вони бажають використовувати для зазначеної мети, цим особам надається у користування земельна ділянка для утримання жилого будинку і виробництва сільськогосподарської продукції в порядку і розмірах, що визначаються законодавством Союзу РСР.

Пункт 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року передбачав, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до відведення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Згідно із пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 ЗК УРСР 1970 року, ч. 1 ст. 29 ЗК України 1990 року та ч.ч. 3, 4 ст. 142 ЗК України 2001 року припинення права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача проводиться за його заявою на підставі рішення (постанови) органів, які надали земельні ділянки (відповідної ради).

Примусове припинення права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки могло відбуватись до набуття чинності ЗК 1990 року за рішенням виконавчих комітетів обласних, районних (міських) Рад народних депутатів, а в подальшому виключно у судовому порядку, передбаченому частиною четвертою статті 29, частиною шостою статті 31 Земельного кодексу УРСР 1990 року та статті 143, частини десятої статті 149 Земельного кодексу України 2001 року.

За вищенаведених обставин, зважаючи на те, що у ОСОБА_7 в установленому законом порядку вилучення (викуп) земельної ділянки по АДРЕСА_1 на якій розташований житловий будинок та отриманий нею у спадок не проводилось, то необхідною умовою для надання позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою в даному випадку є письмова згода землекористувача засвідчена нотаріально.

Оскільки позивачкою такий документ до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку додано не було, то у відповідача були відсутні підстави для надання такого дозволу.

За вищенаведених обставин, позовні вимоги позивачки заявлено безпідставно, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Твердження представника позивачки з приводу того, що за обставин коли третя особа не зареєструвало право власності на спірне домоволодіння у відповідача були відсутні підстави для розгляду по суті заяви позивачки в частині що стосується предмета позову, суд до уваги не приймає, оскільки як за змістом ст. 525, ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року (у редакції, що була чинною на час прийняття спадщини) так і за положеннями ст.ст.1220, 1268 ЦК України прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття - дня смерті спадкодавця.

Реєстрація особою свого права власності на нерухому річ отриманого в порядку спадкування є її правом, а не обов'язком, але право розпорядження нерухомим майном виникає в такої особи після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

На підставі наведено, керуючись ст.ст. 160, 167, 195,196, 202, 205, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Герцаївський районний суд Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: