Справа № 573/1363/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 р.Справа № 573/1363/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Білопільського районного суду Сумської області від 28.08.2017р. по справі № 573/1363/17

за позовом ОСОБА_1

до Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій,- посилаючись на наступні обставини.

Позивач, відповідно до ст.ст. 4,5 Закону України від 20.10.2014 року № 1706-У11 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, з квітня 2016 року був взятий на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації як особа, переміщена з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.04.2016 року № НОМЕР_1, виданою Управлінням соціального захисту населення Білопільської РДА, тобто є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово непідконтрольної Уряду України території. Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи місце проживання позивача було зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1.

З часу переміщення позивача отримання призначеної йому пенсії як єдиного для нього джерела для існування здійснювалось за місцем перебування на обліку- в Управлінні Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області, проте з квітня 2017 року виплата пенсії позивачу була припинена. У зв'язку з чим він звернувся до відповідача щодо надання відомостей про номер та дату рішення керівника органу пнсійного фонду про припинення нарахування ( виплати) пенсії або, якщо такого рішення не існує, - реєстраційні дані ( назва, номер, дата) розпорядчого документа, на підставі якого припинено нарахування ( виплата) пенсії; відомостей про дату, з якої позивачу припинені нарахування та виплата пенсії.

На запит позивача отримана відповідь від 27.06.2017 року № 3881/03-31, згідно якої рішенням від 22.03.2017 року № 9 Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення ( відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Білопільської районної державної адміністрації, відповідно до підп. 2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування/, позивачу з 01.04.2017 року припинені всі види соціальних виплат як внутрішньо переміщеній особі, у тому числі і виплата пенсії. Таким чином, на підставі отриманої від Управління соціального захисту населення Білопільської РДА інформації про прийняте рішення щодо припинення позивачу соціальних виплат Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області з 1 квітня 2017 року повністю припинило позивачу виплату належної йому пенсії за віком.

Не погоджуючись з припиненням виплати пенсії, позивач звернувся з зазначеним позовом до суду та просить суд визнати протиправною бездіяльність (дії) Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області щодо ненарахування та невиплати пенсії з квітня 2017 року та зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та сплатити виниклу заборгованість з часу припинення нарахування та виплати пенсії.

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 28.08.2017 р. позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії з квітня 2017 року. Зобов'язано Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та сплатити виниклу заборгованість за період з 01 квітня 2017 року, на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше отримувачем пенсії ОСОБА_1 Звернути постанову в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання. Зобов'язано Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області надати до Білопільського районного суду Сумської області звіт про виконання постанови у строк один місяць з дня отримання копії постанови після набрання нею законної сили. Судові витрати віднести на рахунок держави.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Білопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області подано апеляційну скаргу в якій зазначають, що під час прийняття постанови судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права. Вказують, що судом першої інстанції при винесенні свого рішення не враховано, що призначення та здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам врегульовані Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-УІІ(далі- Закон 1706) та постановами Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», № 595 від 07.11.2014 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», № 637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Тимчасовим порядком фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07.11.2014№ 595(далі - Тимчасовий порядок), іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.4 Законом 1706, п.1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (далі-Порядок 509) документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є довідка. Тобто призначення та здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам забезпечується за наявності відповідної довідки. Зазначають, що на момент розгляду справи довідку управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області від 29.04.2016 №591000578 про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщену особу було скасовано. Вказують, що суд помилково зазначає про відсутність доказів скасування довідки, виданої управлінням соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області від 29.04.2016 №591000578. Управлінням до суду було надано копію листа управління соціального захисту населення Білопільської РДА Сумської області від 25.04.2017 № 01-07/1598 про скасування з 25.04.2017 дії довідки про взяття на облік позивача, як внутрішньо переміщеної особи та рішення до нього. Також зазначають, що судом помилково встановлено, що виплату пенсії Позивачу припинено у зв'язку з надходженням інформації від Державної прикордонної служби України. Вказують, що подання про припинення соціальної виплати вносить на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. У разі прийняття комісією рішення про припинення соціальних виплат орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії припиняє соціальні виплати з місяця, що настає за тим, у якому прийнято відповідне рішення або з дня скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (п.п. 10, 13, 14 Порядку здійснення контролю). Отже, згідно вищевказаних нормативно-правових актів, як призначення, гак і припинення соціальних виплат управління здійснювало на підставі рішення комісії (протокол №3 від 20.07.2016, яким позивачу було відновлено виплату пенсії з 01.08 20 і 6 та протокол №9 від 22.03.2017, яким позивачу було припинено виплату пенсії з 01.04.2017). Вказують, що управління не приймало жодних рішень про припинення соціальних виплат Позивачу. Зважаючи на викладене, а також на те, що згідно чинного законодавства як призначення (відновлення), так і припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, управління діяло в межах повноважень та на підставі норм діючого законодавства України, а вимоги Позивача є безпідставними, оскільки управління його прав не порушувало. Також зазначають, що згідно п. 16 Порядку призначення 365 рішення комісії про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати може бути оскаржене до суду. Однак на даний час ні рішення комісії з питань призначення (відновлений) або відмови у призначенні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам позивачем не оскаржувалося.

Також вказують, що суд першої інстанції в порушення ч.2 ст.11 КАС України вийшов за межі позовних вимог в частині присудження виплати пенсії позивачу в межах суми стягнення за і місяць звернувши її до негайного виконання. Хоча рішення винесено про поновлення виплати та виплату заборгованості, а не стягнення. Враховуючи вищевикладене просять скасувати постанову Білопільського районного суду Сумської області від 28.08.2017 у справі № 573/1363/17 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м.Ворожба Білопільського району Сумської області, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 згідно довідки від 29.04.2016 року № НОМЕР_1 Управління соціального захисту населення Білопільської РДА перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території( внутрішньо переміщена особа). Фактичне місце проживання позивача: АДРЕСА_3 Пенсія призначена за віком. Пенсійне посвідчення № НОМЕР_2, термін дії- 30.11.2019 року ( а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, довідка від 29.04.2016 року № НОМЕР_1 Управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області про взяття позивача на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною і діє безстроково. Позивач отримував пенсію через рахунок та мережу установ і пристроїв ПАТ "Державний ощадний банк України", що підтверджується копією електронного пенсійного посвідчення.

Судом встановлено, що виплату пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року призупинено у зв'язку з надходженням інформації від управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 25.04.2017р.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно ст. 5 Закону № 1058-IVцей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закон № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Судовим розглядом встановлено, що виплату пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року призупинено у зв'язку з надходженням інформації від управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 25.04.2017р.

Відповідач обґрунтовуючи прийняте рішення посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" з посиланням на її визнанням законом.

Разом із тим, вказані приписи підзаконного нормативно-правового акту, яким встановлено інші випадки припинення соціальних виплат, суперечать нормам ст. 49 Закону № 1058-IV, відповідно до якого виплата пенсії може припинятися виключно з підстав, встановлених законом.

Тобто підстава призупинення виплати пенсії має бути визначена безпосередньо законом.

Керуючись положеннями ч.4 ст.9 КАС України суд апеляційної інстанції застосовує до спірних правовідносин Закон № 1058-IV, який має вищу юридичну силу, а тому посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, колегією суддів не приймається до уваги.

Наявність підстав для припинення виплати позивачу пенсії відповідно до ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідач не обґрунтовує.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 33.3 цього рішення ЄСПЛ зазначив: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: "Пічкур проти України" колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях відповідача вбачаються ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України в залежності від міста проживання.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення оскільки з матеріалів справи не вбачається передбачених законом випадків зупинення пенсії.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції в порушення ч.2 ст.11 КАС України вийшов за межі позовних вимог в частині присудження виплати пенсії позивачу в межах суми стягнення за місяць звернувши її до негайного виконання, колегія суддів зазначає наступне.

Під час прийняття рішення суд першої інстанції не порушував ч.2 ст.11 КАС України та не виходив за межі позовних вимог .

Рішення суду в частині зобов'язавши відповідача також виплати пенсію позивачу в межах суми стягнення за місяць звернувши її до негайного виконання прийняте відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо посилань відповідача на те, що в рішенні суд першої інстанції помилково посилається на те, що виплату пенсії позивачу припинено у зв'язку з надходженням листа від Державної прикордонної служки, колегія суддів зазначає, що дана помилка не призвела до порушення судом норм матеріального та процесуального права та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Білопільського районного суду Сумської області від 28.08.2017р. по справі № 573/1363/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 13.11.2017 р.