Справа № 813/2946/16
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10371/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Обрізка І.М., Яворського І.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.08.2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк» ОСОБА_3 щодо не включення ОСОБА_2 до переліку осіб (вкладників) ПАТ «Укргазпромбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі вкладу на суму, що не може бути більшою 200000 грн в порядку, визначеному ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію «Укргазпромбанк» ОСОБА_3 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як особу (вкладника), яка має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Укргазпромбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за нотаріально посвідченим договором дарування №1753 від 17.03.2015 року частини банківського вкладу, який знаходиться на зберіганні на поточному рахунку №1 ПАТ «Укргазпромбанк» відкритому на суму 19399,48 доларів США, що становить 431586,53 грн (подарована частина складає 215793,27 грн), в порядку, передбаченому ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

зобов'язання Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 до загального реєстру вкладників ПАТ «Укргазпромбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та провести перерахування коштів ОСОБА_2 в розмірі 200000 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року задоволено клопотання сторони відповідача та позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що про порушення своїх прав та законних інтересів позивачу стало відомо лише 14.04.2016 року, після отримання відповіді від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №02-036-19723/16, в якій повідомлено, що ОСОБА_2 не включена до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів, а не як зазначає суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, що позивач довідалась про порушення прав саме 20.03.2015 року, оскільки це жодними доказами не підтверджено.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 20.03.2015 року, позивачу було відомо про те, що вона не є особою, яка користується послугами ПАТ «Укргазпромбанк», а з 14.04.2015 року про запровадження процедури тимчасової адміністрації в цьому ж банку, а намагання позивача змістити акцент при вирішенні даного клопотання на лист від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №02-036-19723/16 від 14.04.2016 року та те, що саме з дня його отримання позивач дізналась про порушення своїх прав, свобод чи інтересів є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

З матеріалів справи встановлено, що між ПАТ «Укргазпромбанк» (банк) та ОСОБА_4 (вкладник) укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Свята наближаються» за №F-USD-2671/5 від 20.11.2014 року, згідно з яким банк приймає від вкладника початкову суму вкладу в розмірі 20000 USD з виплатою 12% річних за користування вкладом строком до 20.02.2015 року, з відкриттям вкладнику вкладного (депозитного) рахунку та поточного/карткового рахунку.

17.03.2015 року за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом за реєстровим №1750, ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 1/2 частки грошових коштів, що знаходяться на зберіганні на поточному рахунку в сумі 19399,48 доларів США, що становить 431586,53 грн. Подарована частка складає 215793,27 грн.

20.03.2015 року позивач звернулась до банку із заявою щодо перерахунку та/або виплати вказаних грошових коштів, однак цього ж дня в її задоволені було відмовлено, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 не являється клієнтом банку.

Згідно постанови правління Національного банку України (далі - НБУ) від 07.04.2015 року №217, ПАТ «Укргазпромбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної постанови правління НБУ, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №70 про запровадження з 08.04.2015 року тимчасової адміністрації строком на 3 місяці та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Укргазпромбанк» ОСОБА_3 (http://www.fg.gov.ua).

Відповідно до постанови правління НБУ №602 від 14.09.2015 року №602 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.09.2015 року №168, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укргазпромбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк» опубліковано в газеті «Голос України» 19.09.2015 року №174 (6178).

20.01.2016 року позивач повторно звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з письмовою заявою про виплату частки грошових коштів, які знаходяться на зберіганні на поточному рахунку в доларах у ПАТ «Укргазпромбанк» в сумі 19399,48 доларів США, проте така задоволена не була. Між тим, у письмовій відповіді від 14.04.2016 року за №02-036-19723/16 на цю заяву повідомлено, що позивач не включена до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду.

Вважаючи, що відповідач протиправно не включив позивача до переліку вкладників ПАТ «Укргазпромбанк», які мають право на відшкодування коштів за рахунку Фонду, та, як наслідок, не надав Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати відшкодування вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, така звернулася з даним позовом до суду.

З огляду на положення ч.9 ст.103 Кодексу адміністративного судочинства України, днем звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів є 30.08.2016 року (дата, проставлена штампом органу поштового звязку на поштовому конверті, у якому позовна заява надійшла до суду). Втім, на думку представника позивача, позивач не пропустила встановлений Законом строк звернення, оскільки про порушення своїх прав остання дізналась лише 14.04.2016 року, після отримання листа №02-036-19723/16 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Стосовно доводів апелянта, то необхідно погодитись з твердженням суду першої, який формує свій висновок аналогічно правовій позиції Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16.11.2016 року (справа №6-2469цс16), що аналіз термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися», що містяться в ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, свобод чи інтересів, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Пунктом 2.5 договору банківського вкладу (депозиту) «Свята наближаються» №F-USD-2671/5 від 20.11.2014 року визначено, що термін повернення вкладу 20.02.2015 року.

У зв'язку із цим, 20.03.2015 року позивач звернулась до відділення ПАТ «Укргазпромбанк» із заявою, в якій, покликаючись на договір дарування №1750 від 17.03.2015 року, просила перерахувати та/або видати обдаровуваній вклад, що дорівнює 1/2 частки грошових коштів, що знаходяться на зберіганні на поточному рахунку ПАТ «Укргазпромбанк», відкритому на ім'я ОСОБА_4 Втім, цього ж дня, як зазначено у позовній заяві та й не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, позивачу було відмовлено в її вимозі та прийнятті заяви, посилаючись на те, що вона не являється клієнтом банку.

14.04.2015 року позивач повторно звернулася до відділення ПАТ «Укргазпромбанк» з аналогічною вимогою, на яку їй повідомлено, що в банку введено тимчасову адміністрацію, тому з лютого 2015 року заборонено здійснювати будь-які операції.

Отже, починаючи з 20.03.2015 року, позивачу було відомо про те, що вона не є особою, яка користується послугами ПАТ «Укргазпромбанк», а з 14.04.2015 року про запровадження процедури тимчасової адміністрації в цьому ж банку. Вказане не оспорювалось сторонами в судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Відповідно, відсутність у переліку клієнтів банку має наслідком відсутність права на відшкодування коштів за вкладом. А тому, в силу вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», підстави для включення вимог позивача до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Укргазпромбанк» були відсутні, про що ОСОБА_2 не могла не знати.

Більше того, за правилами ч.ч.3, 4 ст.18 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд інформує громадськість про свою діяльність шляхом опублікування інформації на офіційному сайті Фонду, а також шляхом проведення прес-конференцій, виступів на радіо і телебаченні та в інший спосіб. Фонд зобов'язаний двічі на рік, станом на 1 січня та 1 липня, публікувати в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» перелік учасників Фонду не пізніше ніж через один місяць після настання відповідних строків. Фонд зобов'язаний додатково публікувати в одній із зазначених газет інформацію про зміни в переліку учасників Фонду не пізніше ніж через 14 днів після внесення відповідних змін до реєстру учасників Фонду. Перелік учасників Фонду також розміщується на офіційній сторінці Фонду в мережі Інтернет.

При цьому, позивач в апеляційній скарзі не заперечувався факт того, що Фондом дотримано вищевказаний порядок інформування.

Зважаючи на встановлені обставини наведені за змістом даної ухвали суд першої інстанції обґрунтовано визначився, що ОСОБА_5 знала і мала можливість знати про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, в тому числі вжити своєчасних заходів щодо їх захисту в межах встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до адміністративного суду, але не скористалася такою за відсутності поважних причин.

Одночасно судом враховано, що в даному випадку достатнім є встановити сам факт, що особі було відомо про порушення її права. Натомість, звідки і за яких обставин особа довідалась про таке порушення не має значення для розгляду судом питання про застосування строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином недоречним є покликання апелянта саме на лист від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №02-036-19723/16 від 14.04.2016 року та те, що саме з дня його отримання позивач дізналась про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим суд першої інстанції звернув увагу на ту обставину, що у позовній заяві та запереченні на клопотання представника відповідача (від 13.09.2017 року та від 28.09.2017 року) позивач просила поновити строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, в той час як положеннями КАС України, зокрема ч.4 ст.102, не передбачено такої процесуальної дії.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідним вказати, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 6 грудня 2016 року (справа п/800/9/16) зазначено, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Таким чином, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

За відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, про наявність підстав для застосування процесуальних наслідків, передбачених ч.1 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку із поданням позову після закінчення строків звернення до адміністративного суду. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №813/2946/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8

Повний текс виготовлено 09.11.2017.