Справа № 813/3120/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року № 813/3120/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управлінні юстиції у Львівській області про скасування постанови, зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Відділ примусового виконання рішень, відповідач), в якому просить:

- «скасувати постанову від 12.07.2017 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мешка В.М. про закінчення виконавчого провадження №53230851»;

- «зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області відновити виконавче провадження за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення»;

- «зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вжити заходи примусового виконання рішення, передбачених законом України «Про виконавче провадження»;

- «зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області надіслати на адресу стягувача поштовим переказом сплачений авансовий внесок у сумі 3200 грн.»;

- «встановити строк подання звіту про виконання відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області в повному обсязі виконавчого листа №813/201/16»;

- «зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення».

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень у Львівській області Мешко В.М. не надіслав органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, як це передбачено ст.63, 75, 76 Закону України «Про виконавче провадження» та не забезпечив повернення стягувану авансового внеску відповідно до ст.45, 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач у судове засідання не прибув, у позовній заяві просив проводити судовий розгляд за його відсутності.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У поданих через канцелярію суду письмових запереченнях стверджує, що постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №53230851 від 12.07.2017 року було винесено із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а на підтвердження повернення позивачу авансового внеску надає копію розпорядження про перерахування грошових коштів у розмірі 3200 грн. Відтак, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні таких відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на викладене та враховуючи достатність наявних у справі доказів суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Судом встановлено, що 29.09.2016 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №813/201/16 щодо зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області обміняти ОСОБА_1 паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 07.04.2015 року Личаківським РВ у м.Львові ГУ ДМС України у Львівській області на паспорт громадянина України із внесенням записів у такий виключно українською мовою.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно ст. 5 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положення ч. 1 ст.17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

В силу вимог ч. 1, 2 ст. 8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувачем у виконавчому провадженні ВП №53230851 є ОСОБА_1, а боржником - Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

Згідно з вимогами ч. 1, 2, 5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як встановлено судом, на виконання зазначених приписів Закону, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Мельник Р.І. 04.01.2017 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53230851.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як підтверджується матеріалами справи, 02.02.2017 року боржнику скеровано вимогу державного виконавця, в якому зобов'язано боржника виконати вимоги виконавчого листа №813/201/16 від 29.09.2016 року протягом 10 робочих днів.

У силу ч.2 ст.63 Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Керуючись наведеним нормами, 27.03.2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Мельником Р.І., винесено постанову про накладення штрафу та разом із постановою повторно скеровано вимогу державного виконавця.

За приписами ч.2 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Так, на підставі ч.2 ст.75 Закону, 19.04.2017 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10 200 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2017 року державним виконавцем повторно скеровано боржнику вимогу державного виконавця у порядку ст.18 Закону, однак ніякої відповіді на вимоги державного виконавця відповідач не отримував.

Відтак, 10.07.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Мешко В.М. скеровано подання прокуратурі Львівської області про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно боржника за ознаками злочину, передбаченого 382 Кримінального кодексу України. Даний факт підтверджується долученими до справи документами.

Таким чином, вимога позивача щодо зобов'язання надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вжити заходи примусового виконання рішення не знаходить свого правового обґрунтування, оскільки, такі дії є виконані виконавцем.

Як встановлено судом, 12.07.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Мешко В.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №53230851.

При розгляді оскарженої постанови, суд перевіряє правомірність дій щодо її винесення. З наведених вище фактів, підтверджених долученими до справи документами, вбачається, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Отже, підстав для скасування оскарженої постанови немає. Тому вимоги ОСОБА_1 в частині скасування постанови від 12.07.2017 року та зобов'язання відновити виконавче провадження є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Всупереч наведеному ОСОБА_1 неодноразово подавав звернення до начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, зокрема 10.03.2017 року та 23.06.2017 року, в яких він вказував на бездіяльність державного виконавця та вимагав повернення авансового внеску в сумі 3200 грн. Зокрема, позивач покликається на те, що ні у відповіді, ні у постанові про закриття виконавчого провадження ВП №53230851 від 12.07.2017 року не зазначено спосіб повернення йому авансового платежу. Також позивач стверджує, що у постанові про закриття виконавчого провадження не зазначено, що виконавець надіслав до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вжив заходів примусового виконання рішення. Власне на основі зазначеного позивач і заявляє позовні вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.47 Закону, за письмовою заявою стягувача - фізичної особи стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

Судом встановлено, що 28.09.2017 року на адресу Відділу примусового виконання рішень надійшла заява ОСОБА_1, в якій стягувач просить повернути авансовий внесок в розмірі 3 200 грн., надіславши його поштовим переказом на адресу: АДРЕСА_1.

З приводу заявленої вимоги щодо повернення сплаченого авансового внеску, суд зазначає, що 02.10.2017 року державним виконавцем винесено розпорядження про перерахування грошових коштів у розмірі 3 200 грн. ОСОБА_1 поштовим переказом. Даний факт підтверджується долученою до справи належно завіреною копією розпорядження №53230851/В-7 та списком перерахування поштовим переказом повернення авансового внеску згідно ВП №53230851.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Позивач не довів яким чином дії відповідача щодо винесення постанови про закриття виконавчого провадження порушують його права, до того ж, авансовий внесок, який просить повернути позивач, йому повернуто поштовим переказом. За таких обставин підстав для задоволення позовних вимог немає.

Стосовно двох останніх вимог позивача («встановити строк подання звіту про виконання відділом примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області в повному обсязі виконавчого листа №813/201/16; «зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення») суд зазначає, що такі є похідними від попередніх. З врахуванням цього суд зауважує, що відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача не тягне за собою подання звіту про виконання судового рішення.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що всі дії відповідача, пов'язані з предметом даного позову, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті ст. 2 КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши приписи зазначеного законодавства у взаємозв'язку з обставинами даної справи, суд дійшов переконання, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними й такими, що повністю спростовуються доводами відповідача та долученими до матеріалів справи письмовими доказами. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

На підставі ст.88 КАС України, суд звільнив позивача від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13 листопада 2017 року.