Справа № 577/1982/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2017 р. Справа № 577/1982/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Подобайло З.Г.
Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.
за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.06.2017р. по справі № 577/1982/17
за позовом ОСОБА_1
до Конотопського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом та просить визнати неправомірними дії Конотопського обєднаного УПФ України в Сумській області щодо відмови в перерахунку пенсії по інвалідності 3 групи у розмірі відшкодування фактичних збитків внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 р. та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2011 р. №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітної плати за період роботи в зоні відчуження за серпень 1987 р. згідно довідки про заробітну плату від 28.10.2015 р. №13 виданої ДГТО Південно-Західна залізниця відокремленим підрозділом Конотопська колійна машинна станція 119; зобов`язати перерахувати пенсію по інвалідності та виплатити недоотримані кошти з врахуванням проведених виплат.
Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 червня 2017 р. відмовлено в задоволенні позовних вимог.
ОСОБА_1 , не погодившись з постановою суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи , постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства , є незаконною та необґрунтованою, просить скасувати постанову Конотопського міськрайонного суду від 30 червня 2017 року , прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
Конотопське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області з апеляційною скаргою не погоджується, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню.
Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію по інвалідності за нормами Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 р. №796-XII, 09.07.2003 №1058-IV (а.с. 4, 6-7, 10, 18). 13.02.2017 р. звернувшись з заявою до Конотопського обєднаного управління ПФУ Сумської області про перерахунок пенсії по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків, отримала відмову від 23.02.2017 р..
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої виходив з відсутності підстав для визнання неправомірними дій відповідача по відмові в перерахунку розміру пенсії за відсутності первинних документів, які б підтверджували перебування позивача у зоні відчуження за вказаний період, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією за законами України.
Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову виходячи з наступного.
Згідно ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" N 796-ХІІ за поданням районних державних адміністрацій Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС України, Радою Міністрів АРК, державними адміністраціями областей, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Такі посвідчення є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом N 796-ХІІ.
Так, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь в ліквідації аварії; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Тобто , основним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом N 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція була також висловлена Верховним Судом України у постановах від 21.11.2006 року, 04.09.2015 року (справи № 21-1048во06, № 690/23/15-а), яка, відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковою для всіх судів України, де суд вказав, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Згідно з ч.1 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Матеріали справи свідчать , що позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .
30.10.2015р. позивачка подала до управління заяву про перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону № 796 з врахуванням довідки про заробітну плату № 13 від 28.10.2015 року, яка видана відокремленим підрозділом „Конотопська колійна машинна станція 119" Південно- західної залізниці.
Рішенням Конотопського обєднаного УПФ України в Сумській області від 06.11.2015р. відмовлено позивачці в обчислені розміру пенсії згідно довідки про заробітну плату № 13 від 28.10.2015 року.
13.02.2017 р. позивачка повторно подала до управління заяву про перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону № 796 з врахуванням довідки від 28.10.2015 року, яка видана відокремленим підрозділом „Конотопська колійна машинна станція 119" Південно-західної залізниці довідки про заробітну плату № 13 від 28.10.2015 року .
Рішенням Конотопського обєднаного УПФ України в Сумській області від 15.02.2015р. відмовлено позивачці в обчислені розміру пенсії згідно довідки про заробітну плату № 13 від 28.10.2015 року.
Підставою для прийняття вказаного рішення слугувало те , що у наданій позивачем довідці не вказані населені пункти чи об`єкти зони відчуження , на яких проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Так, в підтвердження участі в ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження позивачка надала, зокрема, копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії, вкладки до посвідчення , довідки відокремленого підрозділу „Конотопська колійна машинна станція 119" Південно-західної залізниці довідки про заробітну плату № 13 від 28.10.2015 року про заробітну плату, довідки Конотопської колійної машинної станції №369 від 21.07.2009 року про заробітну плату, розрахункової платіжної відомості на виплату заробітної плати за 1987-1988 роки.
Позивачка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 09.02.2007 р. , що підтверджує статус позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто , колегія суддів вважає , що вона має право на перерахунок пенсії по інвалідності 3 групи у розмірі відшкодування фактичних збитків внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 р.
Відповідно до ст.15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Пенсійний фонд України зобов`язано забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі по тексту - Порядок № 1210).
Пунктом 7 Порядку № 1210 передбачено, що пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з у рахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у ІІІ зоні - 5, у II - 4, І - 3). При цьому у всіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.
З огляду на зазначені норми, колегія суддів вказує на те, що підставою для перерахунку пенсії є довідка, видана підприємством, де працювала особа, яка була призвана на військові збори, а підставою проведення розрахунку заробітної плати за період роботи в зоні відчуження є первинні документи про нараховану та виплачену заробітну плату, періоду та фактичної тривалості робочого дня і місця її виконання.
При цьому, основними документами для проведення перерахунку пенсії таким особам є первинні документи про тривалість робочого дня та місця виконання роботи або довідки архіву Міністерства оборони України, які мають підтверджувати час, місце, тривалість робочого дня та довідки підприємств, установ, організацій - про заробітну плату.
Так, період роботи позивача з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підтверджується довідкою відокремленого підрозділом „Конотопська колійна машинна станція 119" Південно-західної залізниці довідки про заробітну плату № 13 від 28.10.2015 року, в якій вказано , що в період з 02 липня 1987року по 07 серпня 1987року позивачка під час роботи в відокремленому підрозділі «Конотопська колійна машинна станція 119» ДТГО Південно-Західної залізниці, як розподілювача робіт , знаходилась в зону відчуження Чорнобильської АЕС для проведення роботи по реконструкції залізничної колії в зв`язку з її радіаційним забрудненням на ділянках Іолча-Посудово 121-122км., Іолча-Янів 117-119км.
Постановою Кабінету Міністрів УРСР «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазначала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 № 106 визначено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення.
Зазначеною постановою КМУ населений пункт смт. Янів віднесено до зони відчуження.
У відповідності до довідки №159 від 02.02.2008 року, виданої Чернігівською дистанцією колії Південно-Західної залізниці , до 30-км зони відчуження на напрямку Овруч-Чернігів в межах Чернігівської дистанції колії у 1987 році відносилися кілометри колії від межі дистанції з Овручською дистанцією колії від 93 км. по 122км. включно.
Відповідно до наданої копії з атласу залізниці до вказаної довідки, довідки Чернігівської дистанції колії №361 від 22.05.1991 року, довідки служби колії №П-3/463 від 28.05.1987 року, а також довідки Конотопської колійної машинної станції №369 від 21.07.2009 року наступні ділянки колії на яких проводилися ремонтні роботи Ілоча-Посудово 121-122км., Іолча-Янів 117- 119км. знаходилися в 30-км зоні відчуження. Населений пункт ст. Янів Київської області Чорнобильського району.
Вказані довідки містять інформацію щодо часу, місця, тривалості робочого дня та заробітну плату позивачки.
Оплата праці за вказані дні проводилася позивачці із застосування коефіцієнта 2 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 10.06.1986 № 207-7, про що відображено в довідці № 369 від 21.07.2009р.
Розмір оплати підтверджується також і розрахунково-платіжною відомістю 1987 року (а.с. 11).
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачка має право на перерахунок пенсії по інвалідності 3 групи у розмірі відшкодування фактичних збитків внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 р. згідно довідки про заробітну плату № 13 від 28.10.2015 року, виданої відокремленим підрозділом „Конотопська колійна машинна станція 119" Південно-західної залізниці.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові № 9/175-04 від 24.01.2006 р., суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-УШ від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Аскоп-Україна до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Колегія суддів зазначає , що в даному випадку з метою повного захисту прав позивача слід визнати незаконним та скасувати рішення Конотопського обєднаного УПФ України в Сумській області від 15.02.2017р. щодо відмови позивачці у перерахунку пенсії по інвалідності 3 групи у розмірі відшкодування фактичних збитків внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 р. згідно довідки про заробітну плату № 13 від 28.10.2015 року, виданої відокремленим підрозділом „Конотопська колійна машинна станція 119" Південно-західної залізниці та зобов`язати Конотопське обєднане УПФ України в Сумській області від 15.02.2017р. здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 по інвалідності 3 групи у розмірі відшкодування фактичних збитків внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 р. згідно довідки про заробітну плату № 13 від 28.10.2015 року, виданої відокремленим підрозділом „Конотопська колійна машинна станція 119" Південно-західної залізниці з 13.02.2017р. та вчинити дії щодо виплати перерахованих сум.
Щодо заявлених позовних вимог за період з 30.10.2015р. по 18.11.2016р., то в цій частині позовні вимоги слід залишити без розгляду , виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правовихвідносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, але така позовна заява може бути залишена без розгляду на тій підставі, що пропущено строк звернення.
Пунктом 1 ст. 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Позивач отримував пенсію щомісячно, отже про розмір отриманої пенсії йому було відомо кожного місяця, а також було відомо про нарахування відповідних сум пенсій в розмірі, встановленому судовим рішенням.
Адміністративний позов подано до суду 18.05.2017 року.
Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період за який позивач просить суд захистити його права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 19.11.2016 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
В іншій частині позовних вимог за період з 19.11.2016р. по 13.02.2017р. слід відмовити, оскільки рішення Конотопського обєднаного УПФ України в Сумській області від 06.11.2015р. позивачем не оскаржено.
Наведене не враховано судом першої інстанції , тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно положень ст. 202 КАС України з прийняттям нової постанови .
Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.
З урахуванням вказаного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню , а постанова суду скасуванню.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30.06.2017р. по справі № 577/1982/17 скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Скасувати рішення Конотопського обєднаного УПФ України в Сумській області від 15.02.2017р. щодо відмови позивачці у перерахунку пенсії по інвалідності 3 групи у розмірі відшкодування фактичних збитків внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 р. згідно довідки про заробітну плату № 13 від 28.10.2015 року, виданої відокремленим підрозділом „Конотопська колійна машинна станція 119" Південно-західної залізниці .

Зобов`язати Конотопське обєднане УПФ України в Сумській області від 15.02.2017р. здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 по інвалідності 3 групи у розмірі відшкодування фактичних збитків внаслідок захворювання, повязаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 р. згідно довідки про заробітну плату № 13 від 28.10.2015 року, виданої відокремленим підрозділом „Конотопська колійна машинна станція 119" Південно-західної залізниці з 13.02.2017р. та вчинити дії щодо виплати перерахованих сум.

Позовні вимоги в частині періоду з 30.10.2015р. по 18.11.2016р. залишити без розгляду.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 14.11.2017 р.