Справа № 147/877/17
Суддя: Волошин І. А.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/877/17
Провадження № 2-а/147/56/17
ПОСТАНОВА

іменем України

09.11.2017 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря судових засідань Чудак Г.І.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідача Шаргородської Т.І., Мельник Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється вдовою ліквідатора першої категорії, інваліда війни першої групи, що підтверджується посвідченням, виданим Вінницькою обласною адміністрацією та має право на одноразову компенсацію за втрату годувальника відповідно до с. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На неодноразові звернення до відповідача, отримала відмову з посиланням на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», де нібито передбачена така компенсація виключно інвалідам та особам пенсійного віку. Вважає дану відмову управління неправомірною та незаконною, тому просила визнати відмову Управління праці та соціального захисту населення Тростянецької РДА протиправною та зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_2 одноразову компенсацію за втрату годувальника відповідно до Постанови КМ України від 14 травня 2015 року №285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов КМУ» в сумі 7586,00 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги підтримали. Додатково пояснили, що дійсно ОСОБА_2 є вдовою ліквідатора першої категорії, інваліда війни першої групи. На даний час позивач, як вдова ліквідатора, не може домогтися отримання одноразової компенсації за втрату годувальника. На неодноразові її звернення до Управління праці та соціального захисту населення Тросятецької РДА, вона отримувала відмову з посиланням на ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», де нібито передбачена така компенсація виключно інвалідам та особам пенсійного віку, а позивач, в даному випадку, не має права на таку виплату. Токож пояснила, що не могла раніше звернутися до відповідача за даною виплатою, оскільки не було заключення, яке б підтвердило, що захворювання її чоловіка, що призвело до смерті, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. А тому вважають такі дії відповідача протиправними, просять позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечити, підтримали раніше подане заперечення, яке мотивоване тим, що згідно з ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», право на виплату одноразової компенсації мають члени сім'ї, зокрема дружини, якщо ті не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім'ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 26.10.2016 року №760. Відповідно до п.3 Порядку, виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, постановою КМ України від 17.08.2002 року №1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги», поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника. ОСОБА_2 пропущено шестимісячний строк звернення за одноразовою компенсацією, оскільки вона звернулася до управління 29.08.2017 року, а чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Також у ОСОБА_2 не має права на одноразову компенсацію як члену сім'ї, який втратив годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, оскільки при зверненні за компенсацією не надала інформацію щодо належності до непрацездатних осіб.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, наявні докази, надавши їм належну оцінку, з'ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» АБО «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 «Стреч проти Сполученого Королівства» від 24.04.2003 року.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-12 від 28.02.1991 року (далі - Закон № 796-12),

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ст. 9 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 була дружиною ОСОБА_6, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 31.10.1982 року (а.с.15), який був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26.08.2017 року (а.с.14), ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії № 36 від 02.06.2016 року (а.с.13), на предмет встановлення причинного зв'язку захворювань, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, - було встановлено, що захворювання ОСОБА_6, що призвело до смерті, пов'язане з виконанням ним обов'язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Таким чином, смерть ОСОБА_6 пов'язана з Чорнобильською катастрофою, а позивач ОСОБА_2 має статус дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії групи, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, що стверджується копією посвідчення НОМЕР_3, виданого 06.07.2016 року Вінницькою облдержадміністрацією (а.с10).

29.08.2017 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою щодо проведення виплати одноразової компенсації відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.3).

Однак, Листом управління праці та соціального захисту населення Тростянецької РДА від 07.09.2017 року (а.с.4), відповідач відмовив у проведенні вищезазначеної виплати, мотивуючи її тим, що заява про таку виплату мала бути подана позивачкою протягом шести місяців з дати смерті годувальника та нею не надано доказів щодо належності до непрацездатних осіб.

Згідно п.2 ч.1 ст. 13 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за втрату годувальника, якщо його смерть пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", передбачено одноразову компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 760.

Пунктом 7 вказаного Порядку встановлено, що одноразова компенсація у зв'язку з втратою годувальника, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, виплачується дружині чи чоловікові в разі, коли вони не одружилися вдруге, сім'ї померлого годувальника з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в якій є непрацездатні особи, що були на утриманні померлого на момент його смерті.

Виплата одноразової компенсації здійснюється на підставі: свідоцтва про смерть; посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 (із вкладкою); свідоцтва про шлюб; експертного висновку міжвідомчої експертної комісії з установлення причинного зв'язку хвороби, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, іншої ядерної аварії, участі в ядерному випробуванні, військовому навчанні із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт або військово-лікарської комісії, що діє в системі МВС, СБУ чи Міноборони.

Пунктом 3 вказаного Порядку встановлено, що виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1146 "Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги", поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника.

Розмір виплати сім'ям, які втратили годувальника, передбаченої статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлений підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року № 285 і становить 7586 гривень.

Посилання відповідача на нормативно-правові акти, які передбачають таку виплату тільки непрацездатним членам сім'ї учасника ліквідації Чорнобильської катастрофи є безпідставними, оскільки нормою ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не передбачено, що особа, яка відноситься до сім'ї, яка втратила годувальника, має бути непрацездатною.

Щодо пропущення шестимісячного строку звернення позивача за виплатою одноразової компенсації приходжу до висновку, що Законом №796, а саме, ст.48 встановлено, що компенсація, передбачена цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 26 квітня 2016 року прийнято Постанову №760 «Про затвердження Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян».

Відповідно до пункту третього Постанови №760 виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. N 1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги» (Офіційний вісник України, 2002 р., № 34, ст. 1584), поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника

Таким чином, Законом №796 не передбачено строків звернення за одноразовою компенсацією в разі втрати особи, яка померла внаслідок Чорнобильської АЕС. Цим Законом (ст.48) надано право КМУ встановлювати виключно порядок та розміри, але не строки звернення за компенсацією, тому суд вирішує питання щодо строків звернення за відновленням порушеного права у відповідності до норм КАС України.

З огляду на положення процесуального принципу законності, як складової верховенства права, закріпленого ст.9 КАС України, суд не застосовує постанову КМУ щодо строків звернення особи за компенсацією.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З огляду на те, що в даному випадку спір виник щодо компенсації, яка пов'язана з втратою ліквідатора наслідків Чорнобильської АЕС, член сім'ї ліквідатора аварії втратив померлого і має право на компенсацію від держави цієї втрати, яка виражається в передбачуваному приватному інтересі на отримання компенсації у вигляді коштів, які є правом власності і на які, в контексті рішень Європейського Суду з прав людини не розповсюджуються строки давності, позивач за умови статусу дружини померлого ліквідатора незалежно від строків має право на отримання компенсації в розмірах, які встановлені Постановою КМУ №760.

Відповідно до пункту четвертого Постанови №760 одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» ( далі Постанова №285).

Відповідно до частини першої Постанови №285 установлені розміри виплат, передбачених статтями 36 і 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у призначенні позивачці одноразової компенсації є неправомірною.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції по справі.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень та зобов'язати його вчинити певні дії щодо усунення порушень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії відповідача є протиправними, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а також про наявність у позивачки права на отримання одноразової компенсації, як особі, що втратила годувальника із числа осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою згідно зі статтею 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Частиною першою ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління праці та соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 71, 94, 160-163, 167 КАС України, на підставі ст. 19 Конституцією України,ст.ст. 13, 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Тростянецької райдержадміністрації про виплату одноразової компенсації за втрату годувальника вдові ліквідатора першої категорії зі статусом інваліда війни ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Тростянецької райдержадміністрації виплатити ОСОБА_2 одноразову компенсацію за втрату годувальника відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» в сумі 7 586 (сім тисяч п'ятсот вісімдесят шість) гривень.

Присудити на користь ОСОБА_2 витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. (судовий збір), які підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління праці та соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя