Справа № 573/2021/17
Суддя: Кліщ О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/2021/17
Номер провадження 2-а/573/37/17
П О С Т А НО В А

і м е н е м У к р а ї н и

(повний текст )

07 листопада 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: Кліщ О.В.

з участю секретаря: Сітало Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.10.2017 року позивачка звернулась з вищевказаним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 03.05.1993 року по 04.03.2010 року працювала суддею Білопільського районного суду Сумської області.

Згідно рішення Білопільського районного суду Сумської області від 09 грудня 2013 року та рішення Білопільського районного суду Сумської області від 22 травня 2014 року управлінням Пенсійного фонду України позивачці було проведено перерахунок пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати працюючим суддям Білопільського районного суду, обмеживши розмір пенсії десяттю прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу», який був діючим на той час.

На протязі 2014 року та по 1 травня 2016 року відповідач виплачував їй пенсію у розмірі 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

З 01.05.2016 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та по 01.12.2016 року встановлений у розмірі 1130 грн., тобто розмір моєї пенсії повинен бути 11300 грн., але їй продовжували виплачувати пенсію у розмірі 10740 грн., тобто кожний місяць не доплачували по 560 грн., тобто за 7 місяців не доплатили 3920 грн.

З 01.12.2016 року прожитковий мінімум для непрацездатних осіб встановлений 1208 грн., тобто розмір пенсії позивачки повинен бути 12080 грн., їй же виплатили 10740 грн., тобто не доплатили 866 грн.

З 01.01.2017 року по 01.05.2017 року прожитковий мінімум для непрацездатних осіб встановлений в розмірі 1247 грн., тобто розмір пенсії позивачки повинен бути 12470 грн., а їй продовжували виплачувати 10740 грн., тобто кожний місяць не доплачували по 1730 грн., а за чотири місяці 2017 року недоплата становить 6920 грн.

З 01.05.2017 року по 01.12.2017 року прожитковий мінімум для непрацездатних осіб встановлений в розмірі 1312 грн., тобто розмір пенсії позивачки повинен бути 13120 грн., тобто за п»ять місяців не доплатили 11900 грн.

17 серпня 2017 року позивчка звернулась до відповідача з заявою про проведення перерахунку її пенсії, відповідно до рішення Білопільського районного суду Сумської області, але листом від 20.08.2017 року відповідач відмовив у перерахунку пенсії, мотивуючи відмову тим, що з 01.01.2017 року набрали чинності Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік від 21.12.2016 року № 1801 та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774, якими врегульовано питання пенсійного забезпечення у 2017 році відповідно до яких тимчасово, з 01.01.2017 року по 31.12.2017 рік максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн.. На підставі чого не виплачував пенсію у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, з 01.05.2016 року по 31.12.2016 рік,- відповідач відповіді не надав.

Зазначаючи, що вказана відповідь відповідача суперечить вимогам ст. 64 Конституції України, згідно якої конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, а відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, та що на позивачку, яка вийшла на пенсію у 2010 році не поширюється обмеження у виплаті пенсії у сумі 10740 грн.,- позивачка просить суд ухвалити постанову, якою визнати дії відповідача неправомірними, поновити їй строк для звернення до суду з адміністративним позовом та зобовязати відповідача перерахувати та виплатити пенсію відповідно до рішень Білопільського районного суду Сумської області від 09.12.2013 року, 22.05.2014 року, та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2014 року та ст. 37 Закону України «Про державну службу» 1993 року починаючи з 1 травня 2016 року по день винесення рішення 2017 року та в подальшому виплачувати пенсію відповідно до вказаних рішень.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 повністю підтримала позовні вимоги, посилаючись на доводи, вказані в позовній заяві, та просила суд поновити їй пропущений з поважної причини строк звернення до суду та задовольнити її позовні вимоги.

Представник відповідача за дорученням ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала повністю, просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачка рішенням сесії Сумської обласної ради народних депутатів від 29 квітня 1993 року була вперше обрана суддею Білопільського районного суду Сумської області та наказом від 03.05.1993 року № 25-л управління юстиції Сумської обласної державної адміністрації зарахована до штату Білопільського районного суду. Постановою Верховної Ради України № 1018-1У від 19 червня 2003 року обрана суддею місцевого Білопільського районного суду безстроково.

04.03.2010 року позивачка була відрахована зі штату Білопільського районного суду наказом № 9/1 згідно постанови Верховної Ради України № 1912-У1 від 18.02.2010 року у звязку з досягненням 65-ти річного віку.

Позивачці призначено пенсію державного службовця на умовах, передбачених ст.37 Закону України «Про державну службу».

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 22.05.2014 року по справі № 573/954/14-а з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2014 року зобовязано управління перерахувати та виплатити позивачу пенсію відповідно до нових умов оплати праці суддів, працюючих на відповідних посадах, згідно ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», починаючи з 01.01.2014 року відповідно до довідки про заробітну плату від 08.04.2014 року № 04/638/14, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Сумській області.

При цьому у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2014 року по справі № 573/954/14-а застосовано норми ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-Х11, чинні на час розгляду справи, та обмежено розмір пенсії позивачу. Тобто, розмір пенсії позивача після перерахунку за довідкою про заробітну плату від 08.04.2014 року не повинен перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Постанова набрала законної сили та не оскаржена позивачем.

Відповідачем з урахуванням постанов Білопільського районного суду Сумської області від 09.12.2013 року по справі № 573/2460/13-а та від 22.05.2014 року по справі № 573/954/14-а з урахуванням рішень апеляційної інстанції та відповідно норм чинного законодавства було здійснено перрахунок та виплачено пенсію позивачу на виконання вищезазначених постанов.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-У1 від 08.07.2011 року, який набрав чинності від 01.10.2011 року було внесено зміни до ст. 37 Закону 3723-Х11 та встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Згідно п.2 р.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 3668 обмеження пенсії ( щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія ( щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Законом України № 3668 встановлено, що пенсіонерам, яким пенсія ( щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) ( з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії ( щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії ( щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

01 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-У111, яким було внесено зміни до ст. 37 Закону 3723 та встановлено, що максимальний розмір пенсії ( з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

01 січня 2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-У111, згідно якого внесено зміни до ст. 37 Закону 3723, а саме: тимчасово з 01.01.2016 року по 31.12.2016 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати 10740 грн.

01 січня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 16.12.2016 року № 1774-У111, згідно якого внесено зміни до ст. 37 Закону 3723, а саме: тимчасово, по 31.12.2017 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати 10740 грн.

На день винесення постанови Білопільського районного суду Сумської області від 22.05.2014 року по справі № 573/954/14-а та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2014 року та до 01.09.2015 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становив 949 грн., тобто максимальний розмір пенсії не повинен був на той час перевищувати 9490 грн. ( закони України «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року № 719-У11, «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-У111, « Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійнї системи» № 3668 У1 від 08.07.2011 року, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-У111, ст. 37 Закону 3723).

З 01.09.2015 року та до 01.05.2016 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становив 1074 грн., а максимальний розмір пенсії - 10 740 грн., ( закони України «Про державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 № 80-У111, «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-У111, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-У111, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-У111, ст. 37 Закону 3723).

З 01.05.2016 року та до 01.12.2016 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становив 1130 грн., а максимальний розмір пенсії - 10 740 грн., ( Закон України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928-У111, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-У111, ст. 37 Закону 3723).

З 01.12.2016 року та до 01.05.2017 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становив 1247 грн., а максимальний розмір пенсії - 10 740 грн., ( закони України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-У111, « Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-У111, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-У111, « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 16.12.2016 № 1774-У111, ст. 37 Закону 3723).

З 01.05.2017 року та до 01.12.2017 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 1312 грн., а максимальний розмір пенсії - 10 740 грн.,( закони України « Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-У111, Закон України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 16.12.2016 № 1774-У111, ст. 37 Закону 3723).

Наведені положення законів є імперативними і встановлюють обмеження в розмірі виплачуваної особі пенсії, неконституційними не визнавались.

Стосовно зазначення у позові про звуження прав позивача у спірних відносинах, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_3 проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

У цьому ж рішенні Суд зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Суд відмічає, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу не призвела до зменшення розміру пенсії позивачки, яку вона отримувала до цього.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі обставини та досліджені докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1К не підлягають задоволенню, так як відповідач, відмовляючи в перерахуванні пенсії позивачці, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 158- 163 КАС України,суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, - відмовити.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя:

Справа № 573/2021/17

Номер провадження 2-а/573/37/17

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

(вступна і резолютивна частина)

07 листопада 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: Кліщ О.В.

з участю секретаря: Сітало Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність справи, на підставі ч.3 ст.160 КАС України, суд відстрочує складення постанови у повному обсязі і проголошує її вступну та резолютивну частину. Повний текст постанови буде виготовлений протягом пяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, - відмовити.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя:

Повний текст постанови буде виготовлений 10 листопада 2017 року.