Справа № 815/5196/17
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5196/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Глуханчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського прикордонного загону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - громадська організація «Мангуст», про визнання протиправними та скасування рішень від 28 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеського прикордонного загону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - громадська організація «Мангуст», про визнання протиправними та скасування: рішення від 28 квітня 2017 року про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, прийнятого стосовно гр. Російської Федерації ОСОБА_1; постанови від 28 квітня 2017 року про заборону в'їзду в Україну строком на три роки гр. Російської Федерації ОСОБА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 28 квітня 2017 року при проходженні митного кордону в аеропорту м. Одеса, посадовими особами відповідача було відмовлено у перетинанні державного кордону України гр. Російської Федерації ОСОБА_1, який прибув для участі в міжнародних спортивних змаганнях з панкратіону, організованих ГО «Мангуст». Співробітники прикордонної служби обґрунтували свою відмову тим, що позивач, начебто, не міг підтвердити мету запланованого перебування на території України. Однак, позивач стверджує, що такі доводи прикордонної служби є хибними та неправдивими, оскільки проведення міжнародних спортивних змагань з панкратіону було заплановано заздалегідь з повідомленням правоохоронних органів. Проте, незважаючи на вищевказане, посадовими особами прикордонної служби прийнято стосовно позивача рішення про відмову в перетинанні державного кордону України , а також постанову про заборону в'їзду в Україну строком на три роки.

Позивач із зазначеними рішеннями прикордонної служби не погоджується, посилаючись на те, що з його боку та з боку ГО «Мангуст» були надані усі документи, передбачені законодавством України, на підтвердження законного перетинання державного кордону та подальшого перебування на території України, підтвердження мети поїздки, а спірними рішеннями порушено права та інтереси позивача, як іноземця та спортсмена, який, у зв'язку із забороною в'їзду в Україну строком на три роки, не зможе приймати участь у спортивних змаганнях, які проводитимуться на території України.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення відповідно до яких зазначив, що за результатами контролю першої лінії, на виконання наказу начальника Одеського прикордонного загону від 22.11.2013 №60-од «Про затвердження Порядку організації та здійснення процедур другої лінії, порядку обліку та зберігання звітних матеріалів за результатами їх проведення», розпорядження начальника Одеського прикордонного загону «Про заходи щодо контролю в'їзду на територію України громадян Росії», щодо позивача проведено заходи контролю другої лінії. Співбесіду було проведено у присутності зустрічаючої сторони та за участі співробітників оперативно-розшукового відділу. В ході співбесіди встановлено, що ОСОБА_1 не зміг підтвердити мету запланованого перебування на території України, а саме: не мав достатньо коштів для перебування на території України протягом 8-ми діб, згідно вимог Постанови КМУ №884 від 04.12.2012; не мав броні готелю; офіційного запрошення від організаторів змагань; плутався у поясненнях де буде проживати та що робити окрім участі у змаганнях 1-го травня; не мав зворотних квитків; не мав чіткої відповіді щодо місця постійного мешкання (перебування). За результатами контролю другої лінії, на підставі отриманих оперативних даних, інформації під грифом та пропозиції від підрозділів ОРВ та СБУ, відповідачем, на підставі п. 4 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України гр. Російської Федерації ОСОБА_1.

Також в обґрунтування правомірності прийнятих рішень, відповідач зазначив, що відповідно до раніше підписаних планів взаємодії з підрозділом СБУ, прикордонну службу було проінформовано про наявну оперативну інформацію щодо безпосередньої участі ГО «Мангуст» шляхом залучення своїх представників в спробах захоплення будівель органів державної влади, масових заходах в м. Одесі 1-го та 2-го травня 2014 року, які (особи) прибували на територію України під виглядом учасників спортивних змагань. За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» начальником Одеського прикордонного загону прийнято постанову про заборону в'їзду позивачу в Україну строком на три роки.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що посадові особи Одеського прикордонного загону діяли у відповідності зі ст. 19 Конституції України, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже підстави для задоволення позову відсутні.

У судове засідання, призначене на 07 листопада 2017 року з'явились представник позивача та представник відповідача.

З боку третьої особи - громадська організація "Мангуст" представник у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, після надання сторонами пояснень по справі, суд ухвалив рішення розглянути справу в порядку письмового провадження 13 листопада 2017 року за наявними у ній письмовими доказами та запереченнями.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.

28 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1, громадянин Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув до м. Одеса, пункт пропуску через державний кордон України для повітряного сполучення «Одеса-аеропорт», авіарейсом сполучення «Стамбул-Одеса». Проте, через державний кордон України позивача не пропущено.

Під час здійснення прикордонного контролю інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Одеса-аеропорт» Одеського прикордонного загону прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в'їзд в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1. Підставою прийняття рішення про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю від 28 квітня 2017 року зазначено частину першу статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль», з причин не підтвердження мети запланованого перебування на території України. Примірник рішення позивач отримав під розписку 28 квітня 2017 року (а.с. 25).

Також, 28 квітня 2017 року начальником Одеського прикордонного загону затверджено постанову про заборону в'їзду в Україну, згідно якої за результатами розгляду матеріалів стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, гр. Російської Федерації, встановлено порушення ним у пункті пропуску через державний кордон України правил перетинання державного кордону України. З огляду на зазначене, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідач постановив заборонити позивачу в'їзд в України строком на три роки (а.с. 26-28).

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями посадових осіб Одеського прикордонного загону, які обмежують позивачу в'їзд на територію України, у тому числі для участі у спортивних змаганнях, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про скасування спірних рішень.

Представник позивача стверджував, що метою запланованого перебування позивача на території України була участь у спортивних змаганнях, організованих ГО «Мангуст».

Натомість відповідач зазначив, що мета запланованого перебування позивача на території України не підтверджена. Крім того, на підставі отриманої оперативної інформації, стосовно позивача прийнято рішення про заборону в'їзду в Україну строком на три роки, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Прикордонний контроль здійснюється, зокрема, щодо осіб, які перетинають державний кордон.

У відповідності з ч. 4 ст. 2 Закону, прикордонний контроль щодо осіб, які перетинають державний кордон, включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон.

Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в'їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов'язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

За приписами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною другою статті 6 Закону визначено, що початком здійснення прикордонного контролю особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч. 5 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Стаття 8 Закону України «Про прикордонний контроль» визначає умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в'їзду в Україну.

Так, за приписами ч. 1 цієї статті, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну; 3) наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 8 Закону, іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 9 Закону України «Про прикордонний контроль», прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в'їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії, передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в'їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в'їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з'ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про прикордонний контроль»).

Порядок ( 884-2013-п ) підтвердження достатнього фінансового забезпечення для перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі, а також його розмір визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами здійснення контролю другої лінії громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 відмовлено у перетинанні державного кордону України, у зв'язку із тим, що ним не підтверджена мета запланованого перебування на території України.

Під час судового розгляду зазначеної справи, представник позивача стверджував, що гр. Російської Федерації ОСОБА_1 28 квітня 2017 року прибув до України, м. Одеса, для участі у спортивних змаганнях на запрошення громадської організації «Мангуст», якою 01 травня 2017 року в м. Одесі, концерт-хол «Одеса», проводився захід - «Кубок з професійного Панкратіону GOLDEN MONGOOSE».

Також з матеріалів справи судом встановлено, що 12 квітня 2017 року громадською організацією «Мангуст» направлено повідомлення в Приморський ВП в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області та Головне управління Національної поліції в Одеській області про те, що 01 травня 2017 року в м. Одесі ГО «Мангуст» та спортивним клубом «Мангуст» проводитиметься спортивно-масовий захід «Кубок з професійного Панкратіону GOLDEN MONGOOSE», та з проханням забезпечити громадський порядок та безпеку під час проведення вказаного заходу, що відбудеться 01 травня 2017 року о 19 год. 00 хв., за адресою: м. Одеса, Гагаринське плато, буд. 5, концерт-хол «Одеса» (а.с. 13-14).

До матеріалів справи представником позивача додано лист-запрошення громадської організації «Мангуст» від 21 квітня 2017 року, яким для участі у спортивних змаганнях «Кубок з професійного Панкратіону GOLDEN MONGOOSE», який проводитиметься 01 травня 2017 року о 19 год. 00 хв. в м. Одесі, концерт-хол «Одеса», громадська організація запрошує, зокрема гр. Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до вказаного запрошення, в період перебування на території України з 28 квітня по 03 травня 2017 року запрошені спортсмени будуть розміщені в готелі «Одеса», за адресою: м. Одеса, Гагаринське плато, 5. Фінансові витрати, пов'язані з перебуванням на території України у вказаний період несе сторона, яка приймає (а.с. 12).

Однак вказане запрошення не містить адреси (поштової, електронної, тощо), за якою позивачу направлялось таке запрошення; позивач не надав до суду жодних доказів отримання такого запрошення.

Відповідно до довідки про результати співбесіди з гр. РФ ОСОБА_1 встановлено, що останній повідомив, що має при собі 25 000 російських рублів; має намір перебувати на території України приблизно до 05 травня 2017 року, проте не має при собі проїзного квитка на зворотній шлях (а.с. 57).

Відповідачем обґрунтовано зазначено, що сума, яку мав при собі позивач - 25 000 російських рублів, є недостатньою для перебування на території України протягом 8-ми діб, згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2012 №884 «Про затвердження Порядку підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в'їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення».

Також представник відповідача повідомив, що позивач під час співбесіди плутався у поясненнях де буде проживати в м. Одесі, та що робитиме окрім участі у змаганнях 1-го травня; не мав чіткої відповіді щодо місця постійного мешкання (перебування) в Російській Федерації.

З огляду на зазначене, за результатами контролю другої лінії, проведеної співбесіди, аналізу та оцінки ризиків, посадовими особами Одеського прикордонного загону встановлено, що гр. Російської Федерації ОСОБА_1 не відповідає умові перетинання державного кордону на в'їзд в Україну, передбаченій п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль».

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Отже, відповідачем прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю - гр. Російської Федерації ОСОБА_1 відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», оскільки позивач не відповідав умові перетинання державного кордону на в'їзд в Україну, передбаченій п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», а саме не підтвердив мету запланованого перебування на території України.

Вирішуючи даний спір в частині позовних вимог щодо оскарження рішення від 28 квітня 2017 року про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, прийнятого стосовно ОСОБА_1, суд також виходить із того, що дане рішення вже реалізоване та навіть за умови визнання його судом протиправним не відновить прав позивача.

Задоволенню ж в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

На підставі викладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 28 квітня 2017 року про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, прийнятого стосовно ОСОБА_1, належить відмовити.

Що стосується постанови від 28 квітня 2017 року про заборону в'їзду в Україну строком на три роки гр. Російської Федерації ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з відмовою в пропуску через державний кордон України гр. Російської Федерації, у тому числі ОСОБА_1, які 28 квітня 2017 року прибули в пункт пропуску для повітряного сполучення «Одеса-аеропорт», громадська організація «Мангуст» звернулась до начальника управління Служби безпеки України в Одеській області з проханням посприяти в перетині кордону України делегаціям, які прибули для участі у змаганнях (а.с. 11).

Також про те, що 28 квітня 2017 року о 12 год. 00 хв. в пункт пропуску для повітряного сполучення «Одеса-аеропорт» прибули гр. Російської Федерації, у тому числі ОСОБА_1, для участі у змаганнях з професійного панкратіону «Золотий мангуст» 01 травня 2017 року, яких не пропущено через державний кордон України та відправлено у зворотному напрямку, листом від 28 квітня 2017 року №62/4172 начальник Одеського прикордонного загону повідомив начальника управління Служби безпеки України в Одеській області (а.с. 58).

Відповідач постанову про заборону в'їзду в Україну обґрунтував тим, що з метою виявлення можливих спроб в'їзду до України осіб, можливо причетних до терористичних або екстремістських організацій чи членів ОЗУ, представниками Державної прикордонної служби України в період квітня-травня 2017 року в результаті проведених фільтраційних заходів у пункті пропуску для міжнародного повітряного сполучення «Одеса-аеропорт» було виявлено осіб, серед яких й гр. Російської Федерації ОСОБА_1, яким за результатами процедури здійснення прикордонного контролю відмовлено у в'їзді в Україну та на підставі ч. 1 ст. 13 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» заборонено в'їзд в Україну строком на три роки.

Про проведення вказаних заходів начальник Одеського прикордонного загону листом від 13 червня 2017 року №62-5538 (відповідь на №65/5/3-1988 від 26 квітня 2017 року) повідомив начальника управління Служби безпеки України в Одеській області (а.с. 59).

Надаючи правову оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну передбачені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, згідно вимог ч. 1 зазначеної статті, в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Як вбачається з довідки, складеної під час прийняття рішення про заборону в'їзду, та постанови від 28 квітня 2017 року про заборону в'їзду в Україну, обставиною, що є підставою для прийняття рішення про заборону в'їзду, відповідачем зазначено абзац частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно якого особа у пункті пропуску через державний кордон України порушила правила перетинання державного кордону України або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону (а.с. 26-28).

Однак, у вказаних вище довідці та постанові відповідачем не зазначено у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в'їзду, обставини і характер вчинення особою діяння.

Крім того, з наданих відповідачем пояснень та документів вбачається, що відповідач фактично підставу для заборони позивачу в'їзду в Україну пов'язує із забезпеченням національної безпеки України або охорони громадського порядку, посилаючись на оперативну інформацію щодо можливої причетності до терористичних або екстремістських організацій чи членів ОЗУ, осіб, які прибували до м. Одеси у період травень-червень 2017 року під виглядом учасників спортивних змагань.

Однак, суд не приймає наведені обґрунтування в якості достатнього та належного підґрунтя для прийняття постанови від 28 квітня 2017 року про заборону в'їзду в Україну строком на три роки гр. Російської Федерації ОСОБА_1, оскільки відповідач на підтвердження цих обставин не надав відповідних доказів.

Відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У даному випадку судом встановлено, що спірну постанову про заборону в'їзду в Україну прийнято відповідачем - суб'єктом владних повноважень необґрунтовано, відповідно її слід вважати й такою, що прийнята непропорційно, оскільки відповідачем не обґрунтовано цілі на досягнення яких спрямоване це рішення, тоді як для позивача прийняття вказаної постанови має несприятливі наслідки у вигляді обмеження права в'їзду в Україну строком на три роки, участі у спортивних змаганнях, які проводитимуться на території України, тощо.

Водночас, згідно положень п. 8 ч. 3 ст. 2 КАС України, суд у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкті владних повноважень перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав свобод та інтересів особи і цілями на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Натомість відповідач, як суб'єкт владних повноважень, рішення якого оскаржено (постанова від 28 квітня 2017 року про заборону в'їзду в Україну), не довів його правомірність, у зв'язку із чим, за встановлених судом обставин, вказане рішення підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та необхідність їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94 КАС України).

Враховуючи, що зазначений адміністративний позов задоволено частково, суд, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 94 КАС України, здійснює розподіл судових витрат на користь позивача відповідно до задоволених вимог (задоволено одну позовну вимог із двох заявлених) у розмірі 640, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 11, 23, 69, 70-72, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського прикордонного загону, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - громадська організація «Мангуст», про визнання протиправними та скасування рішень від 28 квітня 2017 року, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Одеського прикордонного загону від 28 квітня 2017 року про заборону в'їзду в Україну строком на три роки гр. Російської Федерації ОСОБА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеського прикордонного загону () на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Глуханчук