Справа № 804/5863/17
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 р. Справа № 804/5863/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Клочек Д.Я.
представника відповідача Лукіна А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення моральної шкоди,-
13 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить суд:
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі у сумі 8100,00 грн.;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з дати звільнення по день винесення рішення у справі;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку з дати звільнення по день винесення рішення у справі;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.;
- стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 1000,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 316 о/с від 23.08.2017 р. позивача звільнено зі служби в поліції з 31.08.2017 р. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати у розмірі 8100,00 грн. Також, при звільненні, у позивача залишалась невикористана щорічна відпустка. Станом на час звернення до суду Департаментом патрульної поліції Національної поліції України не проведено остаточний розрахунок з позивачем, не виплачено грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки. У зв'язку з невиплатою відповідачем грошових компенсацій, позивач зазначає про заподіяння йому моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 5000,00 грн., який враховує всі страждання, які довелось перенести, зокрема порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 року відкрито провадження у даній адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 25.10.2017 року з'явились позивач та представник відповідача.
Позивача вимоги адміністративного позову підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позові.
Представник відповідача вимоги позову не визнав, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на те, що питання виплати грошового забезпечення поліцейським, в тому числі розрахунок суми такого забезпечення поліцейським, регулюються Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 р. Розрахунок з позивачем у зв'язку зі звільненням проведено в повному обсязі відповідно до вимог визначених у Порядку. Так, згідно розрахункового листа за вересень 2017 року, позивачу було нараховано та виплачено за серпень 2017 року посадовий оклад в розмірі 2400 грн., оклад за спеціальним званням в розмірі 1400 грн., надбавка за вислугу років в розмірі 190 грн., щомісячна премія в розмірі 4233,35 грн., компенсація за п'ять днів невикористаної чергової оплачуваної відпустки в розмірі 1326,35 грн. Також, вказує, що позивач в день звільнення - 31.08.2017 року не працювала, отже згідно вимог статті 116 КЗпП України, розрахунок повинен бути проведений не пізніше наступного дня після пред'явлення ним відповідної вимоги. Однак, з моменту звільнення і до теперішнього часу такої вимоги від позивача не надходило.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в Департаменті патрульної поліції Національної поліції України на посаді інспектора роти № 1 батальйону № 2.
Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 316 о/с від 23.08.2017 р. відповідно до п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" звільнено зі служби в поліції по Управлінню патрульної поліції в місті Дніпрі лейтенанта поліції ОСОБА_1, інспектора роти № 1 батальйону № 2, з 31.08.2017 року, із відрахуванням з грошового забезпечення за 5 діб невикористаної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році.
Судом встановлено, згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1, що останній виплачено 15.09.2017 року заробітну плату у розмірі 9324,22 грн. Відповідно розрахункового листа за вересень 2017 року, позивачу нараховано до виплати за серпень 2017 року 9324,22 грн., а саме: посадовий оклад в розмірі 2400 грн., оклад за спеціальним званням в розмірі 1400 грн., надбавка за вислугу років в розмірі 190 грн., щомісячна премія в розмірі 4233,35 грн., компенсація за п'ять днів невикористаної чергової оплачуваної відпустки в розмірі 1326,35 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить із наступного.
Статтею 43 Конституції України передбачено право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці поліцейських Національної поліції України врегульовано Законом України "Про Національну поліцію", Постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції України", Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року .
Верховний Суд України у постанові від 17 липня 2015 року (справа № 21-8а15) зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Законом України "Про Національну поліцію", Постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року та Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року, які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.
У статті 116 Кодексу законів про працю України визначено строки розрахунку при звільненні працівника, порушення яких роботодавцем відповідно до статті 117 цього Кодексу є підставою для виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Статтею 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до пункту 13 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року (далі - Порядок № 260) виплата грошового забезпечення поліцейським та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення поліцейським поліції охорони здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць.
Згідно пункту 8 Розділу ІІІ Порядку № 260, Поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.
При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
При звільнені поліцейського зі служби в поліції розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину щорічної відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримав поліцейський за дні чергової відпустки.
Отже, доводи відповідача про відсутність вимоги позивача про проведення розрахунку, як підстави для не проведення такого розрахунку, судом не приймаються як належні.
Судом встановлено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 перераховане за серпень 2017 року - 15.09.2017 року.
Отже, остаточний розрахунок здійснено саме 15.09.2017 року, замість 31.08.2017 року. Кількість днів затримки розрахунку становить 14 календарних днів: з 01.09.2017 року по 15.09.2017 року.
В судовому засіданні 25.10.2017 р. позивачем висловлено згоду щодо суми виплаченої заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Отже, грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яке підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України складає: 274,11 грн. (в день) х 14 календарних днів = 3837,54 грн.
Щодо вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 3 постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. за № 4 моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.
Згідно з абзацом 2 пункту 5 постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. за № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Судом не встановлено заподіяння моральної шкоди позивачу, адже на підтвердження наявності порушення звичної душевної рівноваги позивача, наявності негативного психічного впливу, значних хвилювань, позивачем доказів надано не було.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення на користь позивача з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн., слід вказати наступне.
На підтвердження здійснення судових витрат позивачем надано до суду договір про надання юридичних послуг №11/09-2 від 11.09.2017 р., що укладений між ФОП ОСОБА_3 (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник).
Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати юридично-консультаційні послуги та послуги з написання адміністративного позову про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоду. Послуги навдаються замовнику шляхом усного консультування та підготовки адміністративного позову.
Також, до матеріалів справи надано акт про оплату послуг від 11.09.2017 року, згідно якого сторонами погоджено оплату однієї тисячі гривень, що встановлено в п.3.1 Договору №11/09-2 про надання юридичних послуг від 11.09.2017 року, а замовник підтверджує факт отримання зазначеної грошової суми та підтверджує факт повного розрахунку за договором. Як вбачається з даного акту, загальна сума послуг (робіт) склала 1000 (одна тисяча) гривень.
За фактом сплати, ФОП ОСОБА_3 виписано квитанцію № 11/09-2 на оплату послуг вартістю 1000,00 грн.
Згідно частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.
Частиною 3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" №4191-VI від 20.10.2011 року встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
При цьому слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги, документ, що підтверджує повноваження щодо надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо).
Однак, матеріали справи не містять будь-яких обґрунтувань таких витрат, виходячи з обсягу витраченого часу та переліку процесуальних дій, вчинених особою, що надавала правову допомогу ФОП ОСОБА_3, не надано доказів того, що виконавець є адвокатом або фахівцем у галузі права.
З огляду на вказане, не підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1000 грн. за надання правової допомоги.
За змістом частини 1 статті 69 та частини 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Всупереч викладеним положенням, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність спірних дій, надано не було.
Отже, на підставі вищезазначених норм законодавства, встановлених судом обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своєї позиції, суд робить висновок, що Департаментом патрульної поліції Національної поліції України не надано беззаперечних письмових доказів на підтвердження своєї позиції, отже адміністративний позов є таким, що підлягає частковому задоволенню.
На підставі частина 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 25 жовтня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 30 жовтня 2017 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 3837,54 грн. (три тисячі вісімсот тридцять сім гривень 54 копійки).
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2017 року.

Суддя (підпис) С. В. Прудник