Справа № 332/752/17
Суддя: Сінєльнік Р. В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/752/17
Провадження № 2-а/332/40/17
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.11.2017 Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оброни України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
В травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 є особою якій встановлено статус інваліда війни III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в країні, де велись бойові дії. Згідно протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону № 259 від 25 грудня 2012 року у ньго підтверджено захворювання цукровий діабет II типу, ішемічна хвороба серця, стабільна стенокардія, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба II ст., дисцикуляторна енцефалопія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 28 листопада 2016 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 25 грудня 2013 року № 975, але йому було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги на підставі того, що він був звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 24 травня 1992 року, а 09 січня 2013 року був визнаний в Україні інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оскільки законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн. Вважає, дії відповідача протиправними та просить суд стягнути з Міністерства оборони України на його користь одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи в розмірі 182700 грн.

Представник позивача Марциха Я.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.
Представник відповідача Зінченко С.О., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та в обґрунтування заперечень проти позову надав пояснення аналогічні тим, що викладені в письмових запереченнях проти позову відповідно до яких, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ст, 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Оскільки при визначенні права особи на отримання одноразової грошової допомоги, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», делеговано Кабінету Міністрів України визначати не тільки порядок проведення компенсаційних виплат, а й умови, за яких вони здійснюються, то при визначені розміру грошової допомоги необхідно керуватися постановою Кабінету Міністрів України. Позивач отримав інвалідність в 2013 році, тому не підпадає під дію Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, яка набрала чинності з 1 січня 2014 року. Отже, здійснюючи розрахунок одноразової грошової допомоги позивач керувався постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими. Також, відповідно до ст. 99 КАС України:адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач звертає увагу, що звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату 28 листопада 2016 року, а інвалідність вперше 09.01.2013 року, тобто з пропуском встановленого законом строку, як Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так й ст. 99 КАС України. Відповідно до витягу з з особової справи №5961, яка надана позивачем з додатками до позову по справі №332/3515/16 ц, він проходив військову службу в РФ та у відділі охорони при відділі внутрішніх справ. Відповідно до ст.. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»: порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. В Постанові Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 вказано: особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. У разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів таких державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) був (була) відряджений (відряджена). Тобто, одноразову грошову допомогу виплачує орган, з якого звільнявся військовослужбовець. Окрім того, позивач попустив строк звернення з таким позовом до суду. Просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи і надані докази, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час встановлення позивачу III групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , є особою якій встановлено статус інваліда війни III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби в країні, де велись бойові дії, що підтверджується посвідченням інваліда війни серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2014 року (а.с.6) та довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0283492 від 01 грудня 2014 року (а.с.7).

Згідно протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону № 259 від 25 грудня 2012 року в його підтверджено захворювання цукровий діабет II типу, ішемічна хвороба серця, стабільна стенокардія, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба II ст., дисцикуляторна енцефалопія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
28 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 25 грудня 2013 року № 975.

27 січня 2017 року згідно протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 4 йому було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги на підставі того, що він був звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 24 травня 1992 року, а 09 січня 2013 року був визнаний в Україні інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оскільки законодавство України не передбачає здійснення виплат військовослужбовцям інших країн.

З матеріалів справи вбачається, що згідно трудової книжки позивача, ОСОБА_1 в період з 29.10.1979р. по 20.06.1992р. перебував на службі в лавах Радянської Армії (а.с.67). Згідно військового квитка позивача (а.с.10-11), та витягу з особової справи № 5961 (а.с.52), ОСОБА_1 був звільнений в запас зі збройних сил Російської Федерації, тобто на підставі наказу Міністра оборони Російської Федерації № 025 від 24.05.1992р.

Первинний огляд та встановлення інвалідності позивачу відбулось 09.01.2013р., що підтверджується довідкою МСЕК серія 10ААБ № 480283 (а.с.71). У вказаній довідці посилання про причину захворювання стосовно участі ОСОБА_1 в бойових діях в республіці Афганістан у складі військ колишнього СРСР відсутні.

Разом з цим, у військовому квитку ОСОБА_1 відсутні відомості про отриманні поранення чи захворювання в період його перебування на території Афганістану, тобто з 09 лютого 1980 року до 05 серпня 1980 року. При цьому доказів того, що позивач не приймав участі в інших локальних конфліктах у складі збройних сил Російської Федерації, суду надано не було.

Отже, позивачем не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

При цьому діючим законодавством України не передбачено здійснення виплат військовослужбовцям, які проходили службу та були звільнені в запас зі збройних сил інших країн.

На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 4, 18, 71, 86, 159-163, КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду шляхом подання через Заводський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні при її проголошенні, протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Постанова у повному обсязі виготовлена 10 листопада 2017 року.

Суддя Р.В. Сінєльнік