Справа № 447/1858/17
Суддя: Павлів В. Р.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/447/134/17
Справа №447/1858/17
П О С Т А Н О В А

ІмЕНЕм україни

10.11.2017 року Миколаївський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді Павлів В. Р. , за учатсю секретаря судового засідання Волківської Н.Б., представника позивача Михавківа І.В., представника відповідача Вітрів І.Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Стрийське лісове господарство" до Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області про визнання протиправним положення п.1 рішення суб'єкта владних повноважень та його скасування ,

в с т а н о в и в:

18.08.2017 року ДП "Стрийське лісове господарство" пред'явило позов до Миколаївської міської ради, відповідно до якого просить визнати незаконним п.1 рішення відповідача від 01.03.2017 року №484 "Про заборону рубки лісу на території Миколаївської міської ради" та скасувати його. В обґрунтування позову наведено наступне. Відповідно до п.1 рішення Миколаївської міської ради Львівської області позивачу заборонено вирубувати усі види лісових насаджень на території Миколаївської міської ради Львівської області. Однак, вирішення таких питань не входить до компетенції міської ради згідно з нормами Лісового кодексу України. Наявність такого рішення відповідача завдає шкоду інтересам позивача, оскільки він не може вести господарську діяльність з заготівлі деревини. Крім того, лісовий фонд ДП "Стрийський лісгосп" знаходиться за межами міста Миколаєва і пребуває в державній, а не в комунальній власності.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, в обґрунтування позову навів доводи викладені у позовній заяві та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила та просила суд залишити позов без задоволення, оскільки рішення не суперечить законодавству та прийнято відповідачем у межах компетенції визначеної законом. Подала заперечення на позов відповідно до якого зазначила наступне. Підставою прийняття оскаржуваного рішення було те, що позивач за межами населеного пункту м. Миколаєва на території Миколаївської міської ради здійснює суцільну вирубку лісу з порушенням процедури громадського контролю за використанням лісових ресурсів, зокрема, без проведення обговорення даних питань з місцевою громадою. Відповідно до ст.33 ЛК України до повноважень відповідача належить участь у здійсненні заходів щодо охорони і захисту лісів, а також вирішення інших питань у сфері лісових відносин відповідно до закону.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до рішення Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області від 01.03.2017 року №484 "Про заборону рубки лісу на території Миколаївської міської ради" позивачу заборонено проведення рубок усіх видів лісових насаджень на території Миколаївської міської ради Львівської області.

Відповідно до розпорядження Львівського обласного управління лісового господарства "Щодо механізмів громадського контролю в лісогосподарських підпрєимствах Львівського ОУЛМГ" від 01.12.2015 року №18 директорів державних лісогосподарських підприємств зобов'язали забезпечити впровадження механізмів громадського контролю. Контроль за виконанням зазначеного розпорядження покладено на посадових осіб Львівського обласного управління лісового господарства.

Відповідно до рішення Львівської обласної ради "Про запровадження механізмів громадського контролю за використванням та відтворенням лісових ресурсів області" від 16.02.2016 року №77 затверджено механізм громадського контролю за використанням та відтворенням лісових ресурсів області, постійних лісокористувачів зобов'язали запровадити систему механізмів громадського контролю за використанням та відтворенням лісових ресурсів області. Контроль за виконанням зазначеного рішення покладено на постійну комісію з питань екології, природних ресурсів та рекреації.

Згідно зі ст.8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

У судовому засіданні сторони визнали, що оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень прийнято щодо лісів, які перебувають у державній власності.

Відповідно до ст.17 Лісового кодекс України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Відповідно до п.5 Перехідних положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Позивач надав суду матеріали безпосереднього лісовпорядкування земель лісового фонду Роздільського лісництва ДП "Стрийський лісгосп", які підтверджують, що позивач має право постійного користування лісами на землях державної власності.

Відповідно до ст. 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі мають виключне право на заготівлю деревини (спеціальне використання лісових ресурсів).

Відповідно до ст.69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно. Спеціальний дозвіл на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Спеціальний дозвіл на інші види спеціального використання лісових ресурсів видається власниками лісів або постійними лісокористувачами.

30.12.2016 року позивачу видано лісорубний квиток №26 на підставі наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 25.12.2013 року №545 "Про затвердження розрахункових лісосік для державних підприємств Львівської та Черкаської областей", відповідно до якого затверджено ліміти заготівель деревини в порядку рубок головоного користування 2017 року. Строк закінчення заготівлі 31.12.2017 року, строк закінчення вивезення 01.04.2018 року.

Згідно зі ст.24 Лісового кодексу України права власників лісів, лісокористувачів та громадян охороняються законом і можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст.33 Лісового кодексу України сільські, селищні, міські ради у сфері лісових відносин на відповідній території беруть участь у здійсненні заходів щодо охорони і захисту лісів, вирішують інші питання у сфері лісових відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів.

Відповідно до ст.31 Лісового кодексу України обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території обмежують або тимчасово припиняють діяльність підприємств, установ та організацій у разі порушення ними лісового законодавства в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З наведеного встановлено, що відповідач згідно з Лісовим кодексом України має право лише брати участь у здійсненні заходів щодо охорони і захисту лісів на відповідній території. Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" також не передбачено повноваження відповідача приймати рішення щодо заборони рубок постійним лісокористувачам. Вирішення питань щодо обмеження або тимчасового припинення діяльность підприємств у разі порушення ними лісового законодавства віднесено до компетенції обласних державних адміністрацій.

Підставою для пред'явлення позову є те, що оскаржуване положення рішення прийняте відповідачем без відповідних повноважень. В судовому засіданні представник відповідача не навела положень закону України згідно з якими відповідачу надано повноваження приймати рішення щодо заборони рубок постійним лісокористувачам.

Заперечення відповідача в частині здійснення позивачем на території Миколаївської міської ради суцільної вирубки лісу з порушенням процедури громадського контролю за використанням лісових ресурсів, зокрема, без проведення обговорення даних питань з місцевою громадою, судом до уваги не береться, оскільки повноваження зі здійснення котролю за дотриманням процедури громадського контролю не покладено на відповідача і навіть встановлення таких порушень не виправдовує прийняття відповідачем рішення з питань, що не відносяться до його компетенції.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, п. 1 рішення відповідача від 01.03.2017 року №484 є протиправним та пілягає скасуванню.

Згідно з п. 10.2. постанови Пленуму ВАС України "Про судове рішення у адміністративній справі" від від 20 травня 2013 року N 7 із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. Незаконним суд може визнати лише нормативно-правовий акт.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині визнання п. 1 рішення відповідача від 01.03.2017 року №484 незаконним слід залишити без задоволення.

Згідно із платіжними дорученнями від 11.08.2017 року №11316 та №11317 позивач сплатив судовий збір у розмірі 2080,00 гривень.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи наведене, позивачу слід присудити, понесені ним судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 158-163, 167, 256 КАС України, ст. 33 ЛК України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" , суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Скасувати пункт 1 рішення Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області від 01.03.2017 року №484 "Про заборону рубки лісу на території Миколаївської міської ради".

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити Державному підприємству "Стрийське лісове господарство" понесені ним судові витрати у розмірі 1600,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Павлів В. Р.