Справа № 334/4752/17
Суддя: Турбіна Т. Ф.
Дата ухвалення: 2017-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 27.10.2017
Справа № 334/4752/17
Провадження № 2-а/334/458/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року Ленінський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Нестеренко Ю.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в перерахунку пенсії позивача з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язати відповідача перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 52,5%, починаючи з 01.06.2016 року, з дати призначення пенсії за віком, а також стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору у сумі 640,00 грн. і витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що він до 2016 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ».

Після призначення пенсії за вислугу років позивач продовжував працювати, з його заробітної плати сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Досягнувши пенсійного віку, позивач 01.06.2016р. звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. З 01.06.2016р. йому було призначено пенсію за віком, яку розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2016р. по справі № 334/3386/16-а було задоволено позов ОСОБА_1 і зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Запоріжжя перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2013, 2014, 2015) та виплатити недоплачений її розмір, з урахуванням різниці, що була виплачена раніше, починаючи з 01.06.2016 року.

22 червня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком з урахуванням положень ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, починаючи з 01.06.2016 року, з дати призначення пенсії за віком.

Листом Правобережного об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя від 03.07.2017 року №168/М-9 було повідомлено про неможливість підвищення пенсії, яке передбачене ст. 29 Закону, оскільки до призначення пенсії за віком позивач отримував пенсію за вислугу років.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що він отримував раніше пенсію за вислугою років, яка не передбачена положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а при призначенні пенсії за віком отримав всі права, як і інші громадяни України, оскільки звернувся за призначенням пенсії за віком на загальних підставах вперше.

Правобережне об'єднане УПФУ м. Запоріжжя надало письмові заперечення проти позову, вказуючи, що оскільки позивачу було призначено пенсію з 09.09.1998р., з 01.06.2016р. його було переведено на інший вид пенсії відповідно до ч.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому підстав для перерахунку його пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, немає. Також вказує, що згідно матеріалів пенсійної справи позивач після досягнення пенсійного віку має страховий стаж лише до 31.10.2015р., тому підстави для підвищення пенсії на 52,5% відсутні. Також вважає, що в частині позовних вимог за період з 01.06.2016р. по 23.01.2017р. позов поданий поза межами шестимісячного строку для звернення до суду, встановленого ч.2 ст. 99 КАС України, а тому має бути залишений без розгляду. Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу вважає необґрунтованими. З наведених підстав у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися із заявами про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи, що сторони подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 09.09.1998р. по 31.05.2016р. отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ».

20.05.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. На підставі його заяви управління, керуючись ч.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», здійснило переведення його з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, застосувавши для розрахунку пенсії показник середньої заробітної плати за 2007 рік.

Не погодившись з такими діями управління, позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2016р. року у справі №334/3386/16-а позов ОСОБА_1 було задоволено частково, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2013, 2014, 2015) та виплатити недоплачений її розмір, з урахуванням різниці, що була виплачена раніше, починаючи з 01.06.2016 року. Судове рішення набрало законної сили 08.10.2016р. (а.с.9-11).

Розпорядженням від 20.12.2016р. на виконання зазначеного рішення суду управління здійснило відповідний перерахунок пенсії позивача (а.с.30), про що повідомило його листом №8408/02 від 22.12.2016р.

22 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою про перерахунок пенсії за віком із застосуванням підвищення, передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 52,5%, починаючи з дати призначення пенсії за віком 01.06.2016р. (а.с.7).

Розглянувши заяву позивача від 22.06.2016р., Правобережне об'єднане УПФУ м. Запоріжжя листом від 03.07.2017 року №168/М-9 відмовило позивачу у перерахунку пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки пенсію йому було призначено з 09.09.1998р.

Вважаючи вказані дії протиправними, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до ст.7 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для нього передбачений загальний пенсійний вік - 60 років. Тобто, позивач набув право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.08.2010р.

Із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернувся 20.05.2016р., і з 01.06.2016р. він отримує пенсію за віком, призначену на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З положень статті ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вбачається, що пенсії з підвищенням її розміру виплачується особі, яка набула право на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак продовжувала працювати.

Враховуючи те, що пенсію у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу призначено вперше з 01.06.2016 року, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про те, що позивач скористався своїм правом на призначення пенсії у зв'язку з призначенням йому пенсії за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ».

Призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» не є призначенням пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач набув права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.08.2010р., однак пенсію на підставі цього Закону йому призначено з 01.06.2016 року, тобто з більш пізнього віку, що дає право на застосування положень ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Умовою для застосування положень ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є наявність страхового стажу за цей період.

З наданих управлінням матеріалів пенсійної справи позивача - трудової книжки, індивідуальних відомостей про застраховану особу, розрахунку стажу позивача вбачається, що після досягнення пенсійного віку і до 09.10.2015р. позивач продовжував працювати і з його заробітної плати сплачувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Ці обставини визнаються відповідачем, про що зазначено у запереченнях проти позову.

Таким чином, позивач набув права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.08.2010 року, однак пенсію на підставі цього Закону йому призначено з 01.06.2016 року, тобто з більш пізнього віку, при цьому у період з 01.08.2010 року по 09.10.2015 року позивач продовжував працювати, що дає право на застосування положень ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у перерахунку пенсії за віком з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, маючи при цьому відомості щодо наявного страхового стажу позивача за цей період.

Разом з тим, питання щодо обчислення страхового стажу особи належить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, суд не має повноважень для перебирання на себе компетенції відповідача з розгляду цього питання. В межах своїх повноважень суд вправі перевірити правильність обчислення пенсійним органом такого стажу у разі виникнення спору щодо цього.

Таким чином, позов в частині вимоги зобов'язати відповідача застосувати підвищення у розмірі 52,5%, виходячи з обчисленого судом страхового стажу, є необґрунтованими.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та прийняття постанови про зобов'язання відповідача перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, починаючи з 24.01.2017р. (з урахуванням ухвали суду від 27.10.2017р. про залишення без розгляду позову в частині вимог за період з 01.06.2016р. по 23.01.2017р.).

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки згідно п.18 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору, понесені позивачем витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 грн. компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Вимога позивача стягнути з відповідача 1500 грн. витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає, оскільки з доданого до матеріалів справи договору про надання юридичних послуг №226 від 30.05.2016 року, вбачається, що вартість послуг за ним складає суму, передбачену додатковою угодою до цього договору (п.3.1). Згідно п.3.3 виконання послуги і її оплата підтверджується актом виконаних робіт, згідно п.5.4 договір вважається виконаним з моменту підписання акта виконаних робіт. При цьому, матеріали справи не містять додаткової угоди, будь-яких актів виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг №226 від 30.05.2016р., у наданій суду квитанції відсутня інформація, яка свідчить про те, по якій справі надавалася юридичні послуги позивачу. Враховуючи зазначене, підстав для стягнення витрат на правову допомогу судом не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9-11, 69-71, 159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчення дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку його пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням положень ч.1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення за більш пізній вихід на пенсію відповідно до положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 24.01.2017 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір в розмірі 640 гривень, що був сплачений при зверненні до суду.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.