Справа № 826/1371/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2017 року № 826/1371/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській

області

про поновлення на роботі,

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (надалі - Відповідач), в якому просить визнати, що Позивача було звільнено без законної підстави згідно наказу ГУ МВС України в Київській області №601о/с від 06 листопада 2015 року про його звільнення з посади інспектора взводу №2 роти №3 полку патрульної служби міліції особового призначення «Миротворець» за власним бажанням; скасувати наказ ГУ МВС України в Київській області №601о/с від 06 листопада 2015 року про його звільнення з посади інспектора взводу №2 роти №3 полку патрульної служби міліції особового призначення «Миротворець» за власним бажанням; поновити Позивача на посаді інспектора взводу №2 роти №3 полку патрульної служби міліції особового призначення «Миротворець»; стягнути з Відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 07 листопада 2015 року по 18 січня 2017 року у сумі 84500 гривень.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем у спірному наказі необґрунтовано та незаконно вказано підставу звільнення «за власним бажанням», оскільки ОСОБА_1 ніколи не писав рапорту про звільнення за власним бажанням. Натомість Позивач наголошує, що належною підставою мало бути зазначено «через хворобу».

Представник Відповідача проти позову заперечував та просив суд в позові відмовити, посилаючись при цьому на те, що жодних законних підстав для його поновлення немає. Крім цього, Відповідач вказує на те, що виплата, яку вимагає Позивач, є необґрунтованою.

Враховую клопотання представників сторін судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини четвертої статті 122 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У відповідності до Наказу від 14.08.2014 року №755о/с ОСОБА_1 зараховано добровольцем в батальйон «Азов» при ГУ МВС в Київській області.

Наказом №601о/с молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-151662), інспектора взводу №2 роти №3 патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» 06.11.2015 року звільнено у запас (з постановкою на військовий облік) за п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Підставою звільнення зазначено рапорт ОСОБА_1 від 06.11.2015 року та свідоцтво про хворобу від 22.10.2015 року №64/п.

При цьому в послужному списку Позивача зазначено, що останнього звільнено на підставі наказу від 06.11.2015 року №601о/с на підставі п.64 «ж» (за власним бажанням).

Позивач не погоджується з підставою для звільнення, звернувся до Суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Спірні правовідносин регулюються Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію"; Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 06 грудня 1991 року № 552.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років;

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії;

в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад;

г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі;

д) через службову невідповідність;

є) за порушення дисципліни;

ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків;

з) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації);

и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;

і) у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку;

ї) у зв'язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;

й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем подавався рапорт з проханням звільнити його через хворобу, на підтвердження чого долучено свідоцтво про хворобу від 22.10.2015 року №64/п. Жодних доказів щодо наявності рапорту Позивача з проханням звільнити його за власним бажанням Відповідачем не надано.

Також слід зазначити, що на вимогу ОСОБА_1 було проведено службове розслідування щодо можливого порушення законодавства під час звільнення ОСОБА_1, в результаті якого складено висновок від 16.01.2017 року.

Так, з висновку вбачається, що ОСОБА_1 надано витяг з наказу ГУ МВС України в Київській області від 06.11.2015 року №601о/с про його звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за п.64 «б» (через хворобу) з 06.11.2015 року за підписом колишнього заступника начальника УКЗ ГУМВС України в Київській області підполковника міліції ОСОБА_2 та свідоцтво про хворобу №64/п від 22.10.2015 року, видане військово-лікарською комісією ГУМВС України в Донецькій області, яким встановлено, що ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Однак, відповідно до наказу Головного управління від 06.11.2015 року №601о/с ОСОБА_1 звільнено того ж дня, з ОВС за п.63 «ж» (за власним бажанням).

В той же час під час оформлення документів на призначення пенсії ОСОБА_1 було з'ясовано, що витяг з наказу Головного управління №601о/с від 06.11.2015 року про звільнення з ОВС ОСОБА_1 за п.64 «б» (через хворобу) підписаний на той час колишнім заступником начальника УКЗ ГУМВС України в Київській області підполковником міліції ОСОБА_2 не відповідає дійсності так, як відповідно до наказу Головного управління №601о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 зазначено, що останній звільнений з ОВС за п.63 «ж» (за власним бажанням).

Так, в ході проведення службового розслідування встановлено порушення службової дисципліни колишнім заступником начальника УКЗ ГУНП в Київській області підполковником поліції ОСОБА_2 в частині видання наказу Головного управління №601о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення з ОВС ОСОБА_1 (за власним бажанням), який не відповідає оригіналу.

Відповідно до п. 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001,військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів. які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС України осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ. Міністерства оборони України (далі - кандидати до вступу на навчання), курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Згідно з п. 1.3 вказаного Положення основним завданням військово-лікарської комісії є, зокрема, визначення за станом здоров'я, фізичного розвитку, а для окремих видів службової діяльності за індивідуальними психофізіологічними особливостями, придатності до служби в органах внутрішніх справ; визначення причинного зв'язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у осіб рядового й начальницького складу ОВС, що проходять службу, при їх звільненні та осіб рядового і начальницького складу, що звільнилися зі служби.

Відповідно до п. 1.1 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001 (надалі - Порядок № 85), медичний огляд проводиться згідно з пунктом 1.2 Положення про діяльність військово- лікарської комісії в системі МВС України з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров'я, фізичним розвитком, а для окремих видів службової діяльності - за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу. Придатності за станом здоров'я, а для окремих видів службової діяльності - і за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ осіб рядового й начальницького складу з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.

Пунктом 1.85 Порядку № 85 встановлено, що у свідоцтві про хворобу осіб рядового й начальницького складу та військовослужбовців викладаються обставини отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) з обов'язковим зазначенням документів, на підставі яких зроблено запис, наводяться дані об'єктивного дослідження наслідків поранення (травми, контузії, каліцтва), а також, поряд з іншими виявленими захворюваннями, повністю вказується діагноз цих наслідків.

За наявності документів, що підтверджують факт і обставини отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), залежно від того, обмежують чи не обмежують його наслідки придатність даної особи до служби, постанова ВЛК про причинний зв'язок поранення (травми, контузії, каліцтва) записується в свідоцтво про хворобу чи довідку.

Згідно з п. 1.117 Порядку № 85 свідоцтво про хворобу складається: У мирний час. На осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними для військової служби в мирний час. з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

Як зазначено вище, за результатами проходження Позивачем медичного огляду, військово-лікарською комісією було видано свідоцтво про хворобу від 22.10.2015 року №64/п. Зі змісту вказаного свідоцтва вбачається, що ОСОБА_1 непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний до служби у воєнний час.

Зазначене свідоцтво про хворобу є належним документом, який підтверджує наявність в ОСОБА_1 хвороби, що зумовлює його непридатність до військової служби, зокрема, служби в органах внутрішніх справ, у мирний час та є підставою для звільнення.

Отже, Відповідач був проінформований про бажання Позивача бути звільненим із займаної помади в ОВС у зв'язку з хворобою. Вказані обставини Відповідачем не заперечуються.

Аналіз підстави для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ як хвороба, що підтверджена рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, свідчить, що вказана підстава для звільнення має певні особливості.

Так, зокрема, специфікою зазначеної підстави для звільнення особи зі служби в поліції є наявність у особи відповідної хвороби, яка унеможливлює проходження нею в подальшому служби в органах внутрішніх справ України. При цьому, хвороба в даному випадку є об'єктивним чинником, який не залежить від особистого бажання особи, що звільняється, та її суб'єктивних уявлень про стан свого здоров'я, зокрема, наявність у особи на момент звільнення хвороби, яка робить її непридатною до служби.

У рапорті ОСОБА_1 висловив конкретне бажання бути звільненим у зв'язку з наявністю хвороби, яка унеможливлює його подальшу службу в органах поліції.

Крім цього Суд наголошує, що інших рапортів про звільнення його з посади за власним бажанням ним не подавалось.

Підсумовуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку, що у Відповідача відсутні будь-які законні підстави для звільнення ОСОБА_1 «за власним бажанням», та, крім цього, безпідставно не було враховано рапорт Позивача з проханням звільнити з підстав неможливості проходження подальшої служби через хворобу, що на думку Суду, зумовило порушення особистих прав та законних інтересів Позивача.

Таким чином зазначена в Наказі ГУ МВС України в Київській області від 06.11.2015 року №601о/с підстава звільнення позивача за п. 63 «ж» сформульована Відповідачем невірно.

Згідно ч.3 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", із змінами та доповненнями, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Отже, у разі виникнення спору, зміна формулювання причини звільнення здійснюється не роботодавцем, а органом, який такий спір розглядає, у даному випадку судом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, Суд не вбачає підстав для поновлення Позивача на посаді, оскільки він сам подав рапорт про звільнення через хворобу на підставі свідоцтва про хворобу від 22.10.2015 року №64/п, відповідно до якого останній непридатний для військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний.

Проте Суд вважає, що в даному випадку належним способом відновленням порушених прав Позивача буде саме внесення змін до спірного наказу в формулювання підстави звільнення.

Також, для повного захисту порушених прав Суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Відповідача внести зміни в послужний список в підстави звільнення ОСОБА_1, а саме, вказати підставу звільнення п.64 «б» Положення (через хворобу).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, Суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст.ст. 11, 69, 70 71, 122, 158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії щодо звільнення ОСОБА_1 без законної підстави згідно наказу ГУ МВС України в Київській області №601о/с від 06 листопада 2015 року про його звільнення з посади інспектора взводу №2 роти №3 полку патрульної служби міліції особового призначення «Миротворець» за власним бажанням (на підставі п.64 «ж» Положення).

3. Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області зазначити причину звільнення молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-151662), інспектора взводу №2 роти №3 полку патрульної служби міліції особливого призначення «Миротворець» у запас (з постановкою на військовий облік) за п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

4. Зобов'язати Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області внести зміни в послужний список ОСОБА_1 №М-151662, вказавши підставу звільнення за п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук