Справа № 817/1173/17
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2017-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року 10 год. 15 хв. РівнеСправа № 817/1173/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.07.2017: № НОМЕР_1, відповідно до якого позивачу визначено грошове зобовязання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 23037 грн.; № НОМЕР_2, відповідно до якого позивачу визначено грошове зобовязання по військовому збору в розмірі 555,25 грн.; № НОМЕР_3, відповідно до якого позивачу визначено грошове зобовязання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 7941 грн. 20 коп.; № НОМЕР_4, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн.; № НОМЕР_5, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції місцевий бюджет» в розмірі 510 грн.; № НОМЕР_6, відповідно до якого позивачу визначено грошове зобовязання по військовому збору в розмірі 1823 грн. 51 коп.; Рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № НОМЕР_7 від 27.07.2017, відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 170 грн.; Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_8 від 27.07.2017, відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 2503 грн. 76 коп.; Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56 від 26.07.2017 по єдиному внеску в розмірі 23681 грн. 21 коп.

Ухвалою судді від 09.08.2017 провадження в адміністративній справі відкрито, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У позовній заяві позивач зазначив, що за результатами проведеної перевірки фіскальний орган зробив безпідставний висновок про неправомірне включення до складу витрат вартості юридичних послуг, які не повязані з отриманням доходу фізичною особою-підприємцем. Однак, як вказав позивач, укладення Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг та правової допомоги між ним та ФОП ОСОБА_2 не суперечить вимогам законодавства, а результати отриманих послуг використовуються підприємцем безпосередньо у його підприємницькій діяльності. Зокрема, позивачу необхідна була правова допомога при його реєстрації платником податку на додану вартість, при розробленні і підписанні договорів, при розширенні його господарської діяльності. Тому, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав письмові заперечення проти адміністративного позову та вказав, що позивачем неправомірно включено до складу валових витрат витрати на правову допомогу, оскільки в актах виконаних робіт, наданих під час перевірки, вказано лише вид послуг та не зазначено номенклатури, змісту, кількості та обсягу проведених господарських операцій. Відповідно до вимог пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів фізичних осіб-підприємців, не входять витрати на правову допомогу. Тому, на думку фіскального органу, дані витрати не повязані з господарською діяльності позивача. Таким чином, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

У судове засідання, призначене на 30.10.2017 позивач та його представник не прибули, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

До суду прибув представник відповідача ОСОБА_3

За приписами частини 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДФС у Рівненській області проведено планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2016. За результатами перевірки складений акт від 12.07.2017 № 465/17-00-13-09-07/НОМЕР_9 (а.с.6-33).

У висновку акту перевірки вказано про порушення позивачем:

1. п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: відображення перекручених даних в деклараціях привело до заниження оподатковуваного доходу за 2014 рік на суму 6310 грн., за 2015 рік 754 грн., за 2016 рік 96500 грн. Відповідно до п.164.1, п.164.3 ст. 164, п.167.1 ст. 167, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України донараховано податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 18429,60 грн. (2014 рік 946,50 грн., 2015 рік 113,10 грн., 2016 рік 17370 грн.)

2. пп.14.1.180 п.14.1 ст. 14, пп.163.1.2 п.163.1 ст. 163, пп.164.2.5 п.164.2 ст. 164, п.167.1 ст. 167, пп.168.1.1 п.168.1 ст. 168, пп.170.1.4 п.170.1 ст. 170, п.171.2 ст. 171, пп. «а» п.176.2 ст. 176, п.177.7 ст. 177 Податкового кодексу України: не утриманий та не перерахований податок на доходи фізичних осіб в розмірі 4698 грн.;

3. п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України неподання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1ДФ за І-ІV квартали 2014 року, за І-ІV квартали 2015 року, та подання податкових розрахунків за формою 1ДФ за І-ІІІ квартали 2016 року не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками.

4. п.2 ч. 1 ст. 7, ч.11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» - донараховано єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 23681,21 грн.;

5. п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» - несвоєчане подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік по строку подання 09.02.2015, фактично поданий 23.02.2015;

6. пп.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України донараховано військовий збір в сумі 1742,31 грн.;

7. п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України : неведення обліку доходів та витрат за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.

За результатами перевірки прийняті наступні рішення субєкта владних повноважень: податкові повідомлення-рішення від 26.07.2017: № НОМЕР_1, відповідно до якого позивачу визначено грошове зобовязання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 23037 грн.; № НОМЕР_2, відповідно до якого позивачу визначено грошове зобовязання по військовому збору в розмірі 555,25 грн.; № НОМЕР_3, відповідно до якого позивачу визначено грошове зобовязання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 7941 грн. 20 коп.; № НОМЕР_4, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн.; № НОМЕР_5, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції місцевий бюджет» в розмірі 510 грн.; № НОМЕР_6, відповідно до якого позивачу визначено грошове зобовязання по військовому збору в розмірі 1823 грн. 51 коп.; Рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № НОМЕР_7 від 27.07.2017, відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 170 грн.; Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_8 від 27.07.2017, відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 2503 грн. 76 коп.; Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56 від 26.07.2017 по єдиному внеску в розмірі 23681 грн. 21 коп.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу спірних рішень на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Згідно підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб, в тому числі, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до підпункту163.1.1 пункту163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 177.1, 177.2 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За правилами пункту 177.4 статті 177 ПК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, до витрат, які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця, включаються безпосередньо повязані з отриманням доходів витрати, що повязані з веденням господарської діяльності такої особи.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

В свою чергу, частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Також у п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, у періоді, що перевірявся позивач отримував юридичні послуги в межах укладеного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг та правової допомоги №03/03-16 від 01.03.2016, умовами якого передбачено, що виконавець надає правовий супровід господарської діяльності замовника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Послуги надаються шляхом розробки типових договорів, що використовуються в основній діяльності підприємства; погодження наказів та вихідної кореспонденції замовника; консультування з правових аспектів, повязаних з основною діяльністю замовника; контроль юридичних ризиків при веденні бізнесу; рекомендації, впровадження та налагодження правової роботи та юридичного документообігу; інформування про суттєві зміни законодавства, що стосуються діяльності замовника; ведення рубрики на сайті замовника (а.с.43).

Суми оплати за надання визначених вказаними договорами послуг внесені позивачем до складу валових витрат в розмірі 96500 грн.

На підтвердження виконання Договору про надання інформаційно-консультаційних послуг та правової допомоги №03/03-16 від 01.03.2016 позивачем надані акти приймання-передачі наданих послуг: від 30.04.2016 на суму 7000 грн., від 30.05.2016 на суму 7000 грн., від 30.06.2016 на суму 7000 грн., від 31.07.2016 на суму 22500 грн., від 31.08.2016 на суму 22500 грн., від 31.10.2016 на суму 10500 грн., від 30.11.2016 на суму 2000 грн., від 30.12.2016 на суму 18000 грн. (а.с.44-51).

Відповідно до вказаних актів позивач приймає послуги по наданню правової допомоги на умовах, передбачених договором.

Висновками контролюючого органу в акті перевірки стверджено, що надані позивачем акти надання правових послуг не відображають зміст, обсяг та вартість наданих послуг, в них відсутня ціна кожної окремо наданої послуги, надання якої передбачено договором (щодо надання юридичних послуг), а зазначена лише загальна вартість усіх виконаних робіт разом; акт не розкриває змісту наданих послуг, позаяк не містить деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів, що, у свою чергу, виключає можливість оцінки подальшого використання спірних послуг у діяльності товариства.

Разом з тим, в якості доказів виконання вищевказаного договору від 01.03.2016 позивачем надано суду наступні документи: зведений звіт про надання правових послуг, в якому зазначено про надання таких послуг, як правовий аналіз господарських договорів, консультації, розроблення посадових інструкцій, правил внутрішнього трудового розпорядку, оформлення документів на отримання електронного цифрового підпису тощо, документи, які розроблялися і погоджувалися ОСОБА_2, квитанції про оплату послуг (а.с.44-51 зворотній бік, 80-125).

Надані послуги безпосередньо стосувалися господарської діяльності позивача, були фактично здійснені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та підтверджені дослідженими судом первинними бухгалтерськими документами та документами податкового обліку.

В результаті дослідження вказаних документів, а також враховуючи вид діяльності позивача (роздрібна торгівля), суд вважає, що складені на виконання договору від 01.03.2016 №03/03-16 акти приймання-передачі виконаних робіт є первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» і в сукупності з наведеними вище звітами та іншими документами є достатніми доказами для підтвердження реальності господарських операцій з надання інформаційно-консультаційних послуг та правової допомоги та їх зв'язку з господарською діяльністю позивача.

Крім того, доводи відповідача з приводу змісту актів приймання-передачі суд вважає такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства через відсутність законодавчо визначеної форми актів передачі-приймання робіт (надання послуг) та звітів про надання послуг, в тому числі, юридичних, правових, інформаційно-консультаційних і встановлених правил та вимог щодо їх складення і змісту.

Так, норми глави 63 Цивільного кодексу України, якою врегульований такий вид зобовязань як послуги, не встановлюють ніяких правил і вимог до форми та змісту документів, що складаються на виконання договору про надання послуг.

Приймаючи до уваги вимоги Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» до первинних документів, вбачається, що зміст та обсяг господарської операції визначають особи, які відповідають за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. При цьому ці особи мають забезпечити розкриття змісту господарської операції та ідентифікацію активів, зобов'язань, доходів або витрат, з нею пов'язаних.

У спірних правовідносинах розкриття суті інформаційно-консультаційних та правових послуг підтверджується наданими позивачем відповідними звітами, а фактичне надання цих послуг підтверджується матеріалами справи. В даному випадку і акти приймання-передачі, і звіт про надання послуг містять достатній обсяг обовязкових реквізитів для встановлення часу складання документа, його назви, суті господарської операції, вартості послуг, та для ідентифікації осіб, які підписали вказані документи.

При цьому, суд зазначає, що фізична особа-підприємець для досягнення своєї основної цілі підприємницької діяльності отримання прибутку не може функціонувати та успішно працювати ізольовано та автономно. Враховуючи принцип свободи укладення договору, виходячи з правил ведення господарської діяльності, платник податків має право самостійно визначати обсяг робіт та послуг, який йому необхідний для забезпечення власної господарської діяльності; визначення необхідності та доцільності укладення субєктом господарювання певних договорів не належить до компетенції податкових органів.

Відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з надання інформаційно-консультаційних послуг та правової допомоги меті та задачам діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Отже, приймаючи до уваги, що факт надання правових послуг підтверджений позивачем поданими суду первинними документами, відповідач дійшов помилкового висновку про порушення позивачем норм податкового законодавства при визначенні оподаткованого чистого доходу.

Тому, визначення фіскальним органом податкового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в розмірі 18429 грн. 60 коп. та за штрафними санкціями в розмірі 4607 грн. 40 коп., в загальній сумі 23037 грн., безпідставне та необґрунтоване, а відтак податкове повідомлення-рішення від 26.07.2017 № підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

З приводу встановленого контролюючим органом заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та військового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці.

В абзаці першому пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (абз.1 ч.2 ст.7 Закону №2464-VI).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2464-VI, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

В свою чергу, відповідно до п.3 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Отже, фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску, який нараховується з суми оподатковуваного доходу, і за не нарахування цього внеску для платника передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 10 відсотків зазначеної суми.

Щодо військового збору, то відповідно п.п.1.1-1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Обєктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від обєкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобовязані забезпечувати виконання податкових зобовязань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, приймаючи до уваги, що розмір єдиного внеску і військового збору для фізичної особи-підприємця прямо залежить від суми його оподатковуваного доходу, а за встановлених вище обставин суд дійшов висновку про безпідставність тверджень відповідача про заниження позивачем оподаткованого чистого доходу, відповідно, безпідставним є донарахування відповідачем сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та військового збору, нарахованих з цього доходу.

Тому, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення від 26.07.2017: № НОМЕР_2, відповідно до якого позивачу визначено грошове зобовязання по військовому збору в розмірі 555,25 грн.; № НОМЕР_6, відповідно до якого позивачу визначено грошове зобовязання по військовому збору в розмірі 1823 грн. 51 коп.; Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_8 від 27.07.2017, відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 2503 грн. 76 коп.; Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56 від 26.07.2017 по єдиному внеску в розмірі 23681 грн. 21 коп. підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Щодо встановлених фіскальним органом під час перевірки порушень позивачем пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» - несвоєчасне подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік по строку подання 09.02.2015, фактично поданий 23.02.2015, та пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України: неведення обліку доходів та витрат за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, то суд погоджується з такими висновками перевіряючих, оскільки дані факти не спростовані позивачем та підтверджені матеріалами справи.

Таким чином, суд прийшов до висновку про правомірність Рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № НОМЕР_7 від 27.07.2017, відповідно до якого застосовано штрафні санкції в розмірі 170 грн., та податкового повідомлення-рішення від 26.07.2017 №, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції місцевий бюджет» в розмірі 510 грн.

Тому, в задоволенні позовних вимог в цій частині позивачу слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. відповідно до квитанції №46 від 04.08.2017, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 320 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 26.07.2017 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_6, Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_8 від 27.07.2017, Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-56 від 26.07.2017.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_9) суму судового збору у розмірі 320 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Недашківська