Справа № 813/2746/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року № 813/2746/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач 1), ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2, позивач 2) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (надалі ГУ НП у Львівській області, відповідач), з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 23.06.2017 № 2116 в частині накладення дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_1 та старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 13.07.2017 № 548 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 Закону України "Про Національну поліцію", сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 04.07.2017 № 534 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 Закону України "Про Національну поліцію", старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2;

- поновити ОСОБА_1 з 14.07.2017 на посаді сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області;

- поновити ОСОБА_2 з 06.07.2017 на посаді старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області;

- cтягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 14.07.2017 року по день ухвалення рішення у цій справі;

- cтягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 06.07.2017 року по день ухвалення рішення у цій справі;

- cтягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час затримки у здійсненні повного розрахунку при звільненні, починаючи з 14.07.2017 року;

- cтягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за весь час затримки у здійсненні повного розрахунку при звільненні, починаючи з 06.07.2017 року.

Ухвалою суду від 28.07.2017 року провадження у справі відкрито. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

В обґрунтування позовних вимог, позивачі зазначають, що підставою для видачі оскаржуваних наказів та їх звільнення із займаних посад слугували висновки службового розслідування, згідно яких, позивачі будучи відрядженими згідно наказу ГУ НП у Львівській області від 22.03.2017 року № 224 о/с дск "Про відрядження" в зону проведення антитерористичної операції на території Донецької області у м. Маріуполь та перебуваючи за місцем дислокації зведеного загону самовільно без дозволу керівництва підрозділу покинули приміщення дислокації підрозділу, чим грубо порушили службову дисципліну, а саме вимоги ст. 18 Закону України "Про національну поліцію" щодо неухильного дотримання законів України та інших нормативно правових актів, що регламентують діяльність поліції, що стали можливим унаслідок особистої недисциплінованості та ігнорування чинного законодавства. Позивачі зазначили, що 21.05.2017 року за вказівкою заступника командира роти № 2 БП СП ОП "Львів" ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 їх було залучено для допомоги у придбанні та завантаженні продуктів харчування для особового складу зведеного загону ГУНП. Позивачі наголосили, що виконували вказівку свого керівництва, тому вважають своє звільнення із займаних посад незаконним та таким, що порушує їх законні права та інтереси.

На заперечення позовних вимог від відповідача надішли письмові заперечення, в яких зазначається, що відповідач накладаючи на позивачів дисциплінарне стягнення діяв в межах вимог, визначених ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС. Крім того, представник відповідача наголосив, що відповідно до вимог ст. 4 Статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу. У разі одержання наказу, який суперечить закону, підлеглий не зобов'язаний виконувати його, про що повинен негайно поінформувати начальника, який віддав наказ, а в разі підтвердження цього наказу письмово поінформувати старшого прямого начальника. Підсумовуючи наведене, позивачі отримавши неправомірний наказ не були зобов'язані його виконувати, у зв'язку з чим ймовірно би уникнули негативних наслідків за порушення службової дисципліни. Підсумовуючи наведене, представник відповідача наголосив, що всі дії посадових осіб ГУНП у Львівській області під час притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності та звільнення із служби в поліції були вчинені на підставі, в межах та у спосіб визначений законодавством України. Тому, на переконання відповідача, жодних підстав для задоволення позовних вимог немає.

Позивачі та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях та просила суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивачів, представника позивача та представника відповідача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, з 2014 року перебував на службі в органах внутрішніх справ. Перед звільненням займав посаду сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області.

ОСОБА_2, з 2011 року перебував на службі в органах внутрішніх справ. Перед звільненням займав посаду старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Наказом ГУНП у Львівській області від 22.03.2017 року № 224 о/с дск "Про відрядження" позивачі були відряджені в зону антитерористичної операції на території м. Маріуполь Донецької області.

21.05.2017 року позивачі перебуваючи у внутрішньому наряді за місцем дислокації зведеного загону ГУНП у Львівській області, за вказівкою заступника командира роти № 2 БП СП ОП "Львів" ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 були залучені для допомоги у закупівлі та завантаженні продуктів харчування для особового складу зведеного загону ГУНП.

Вищенаведене було розцінено відповідачем як порушення службової дисципліни, тому за вказаним фактом наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 22.05.2017 року № 1665 було призначено службове розслідування.

Так, згідно висновку службового розслідування від 19.06.2017 року, затвердженого Начальником ГУНП у Львівській області 19.06.2017 року встановлено, що за грубі порушення службової дисципліни, основних обов'язків поліцейського, передбачених ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" в частині неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно правових актів, які регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, що виразилося у самовільному залишенні місця несення служби в зоні проведення АТО, на поліцейського роти № 1 БПСП ОП "Львів" ГУНП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_1, та на поліцейського роти № 2 БПСП ОП "Львів" ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 накласти дисциплінарне стягнення звільнення зі служби у поліції.

На підставі висновків службового розслідування, наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 23.06.2017 року № 2116 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників БПСП ОП "Львів" ГУ НП у Львівській області" за грубі порушення службової дисципліни, основних обовязків поліцейського передбачених ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", в частині неухильного дотримання положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції та присяги поліцейського, що виразилось у самовільному залишені місця несення служби в зоні проведення АТО, на поліцейського роти № 1 БПСП ОП "Львів" ГУНП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_1, та на поліцейського роти № 2 БПСП ОП "Львів" ГУНП у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_2, накладено дисциплінарне стягнення звільнення зі служби у поліції.

Позивачі при ознайомленні з вказаним наказом зазначили у ньому, що із наказом не погоджуються.

В подальшому, 04.07.2017 року наказом ГУНП у Львівській області № 534 о/с, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" на виконання наказу відповідача № 2116 від 23.06.2017 року ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції з 05.07.2017 року.

13.07.2017 року наказом ГУНП у Львівській області № 548 о/с, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" на виконання наказу відповідача № 2116 від 23.06.2017 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 13.07.2017 року.

Не погоджуючись із вказаними наказами позивачі оскаржили їх до суду.

Суд при вирішенні спору у даній справі виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Так, згідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з п. 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, до затвердження відповідним законом Дисциплінарного статуту Національної поліції України підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 року за № 3460-ІV (далі Дисциплінарний статут ОВС України).

Відповідно до положень ст.ст. 2, 5 Дисциплінарного статуту ОВС України, підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку невиконання чи неналежне виконання ним службової дисципліни.

Згідно з ст. 1 Дисциплінарного статуту ОВС України службова дисципліна дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно з ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

- усне зауваження;

- зауваження;

- догана;

- сувора догана;

- попередження про неповну посадову відповідність;

- звільнення з посади;

- пониження в спеціальному званні на один ступінь;

- звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за № 541/23073 (далі - Інструкція) службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

За пунктом 8.3 Інструкції, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Таким чином, висновок службового розслідування повинен містити привід для призначення службового розслідування, суть встановленого порушення та його наслідки, чим підтверджується чи виключається вина працівника, обставини, що пом'якшують і посилюють його відповідальність, причини та умови, що сприяли порушенню, прийняті або запропоновані заходи по їх усуненню, пропозиції про застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення або міри громадського впливу, направлення матеріалів в слідчі органи або про припинення службового розслідування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачів звільнено зі служби в поліції у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни, що виразилось у самовільному залишені місця несення служби в зоні проведення АТО.

Так, у висновку службового розслідування зазначено, що 21.05.2017 року поліцейський роти № З БПСПОП "Львів" ГУНП старший сержант поліції Meгic В.М., поліцейський роти № 2 БПСПОП "Львів" ГУНП старший сержант поліції ОСОБА_6 та поліцейський роти № 1 БПСПОП "Львів" ГУНГП сержант поліції ОСОБА_1, будучи відрядженими в зону проведення антитерористичної операції на території Донецької області, перебуваючи у внутрішньому наряді за місцем дислокації зведеного загону ГУНП у Львівській області, самовільно, без дозволу керівництва підрозділу покинули приміщення дислокації підрозділу, чим грубо порушили службову дисципліну, вимоги ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" щодо неухильного дотримання законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, що стало можливим унаслідок особистої недисциплінованості останніх та ігнорування ними чинного законодавства.

Крім того суд звертає увагу, що у висновку службового розслідування зазначено, що дана подія стала можливою унаслідок самоусунення від виконання службових обов'язків щодо належного повсякденного та дієвого контролю за дотриманням службової дисципліни і законності підпорядкованим особовим складом зі сторони заступника командира роти № 2 БПСП ОП "Львів" ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 та командира батальйону ПСПОП "Львів" ГУНП у Львівській області підполковника поліції ОСОБА_7, які у відповідності до ст. 8 Дисциплінарного статуту ОВС несуть персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинні постійно його контролювати. Однак, як встановлено службовим розслідуванням дії лейтенанта поліції ОСОБА_5 сприяли самовільному залишенню працівниками БПСПОП "Львів" ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 приміщення дислокації підрозділу під час несення служби в зоні проведення АТО.

За результатами розгляду справи, суд не знаходить належного підтвердження висновку відповідача про самовільне залишення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приміщення дислокації підрозділу під час несення служби в зоні проведення АТО, адже згідно пояснень позивачів, їх за вказівкою заступника командира роти № 2 БПСП ОП "Львів" ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 було залучено для допомоги у закупівлі та завантаженні продуктів харчування для потреб особового складу зведеного загону ГУНП.

Вказане підтвердив в судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_5, який станом на 21.05.2017 року перебував на посаді заступника командира роти № 2 БПСП ОП "Львів" ГУНП у Львівській області.

Жодних інших обставин, які б вказували на порушення позивачами службової дисципліни відповідачем не зазначалося.

З огляду на вказане, суд вважає, що обставини, які слугували підставою для накладення на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в матеріалах справи.

Так, на переконання суду, дії позивачів, які були кваліфіковані відповідачем як грубе порушення службової дисципліни не співмірні із застосованим до них дисциплінарним стягненням.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Зокрема, такі відомості повинні бути викладені у висновку службового розслідування.

Однак, ні у висновку службового розслідування, ні у спірних наказах не зазначено яка шкода була заподіяна позивачами внаслідок допущених ними порушень.

Крім того не вказано, що характеризує проступок позивачів саме з найтяжчої сторони, адже згідно з ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, дотримання вказаних вимог закону не було підтверджено відповідачем в ході розгляду справи, хоча такі обставини є істотними при вирішенні питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності та їх неврахування вказує на порушення встановленої процедури накладення стягнення.

Суд звертає увагу на ту обставину, що з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що станом на момент звільнення не знятих дисциплінарних стягнень у нього не було.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1, дисциплінарних стягнень у нього не було.

Крім того, ОСОБА_1 за мужність та відвагу під час виконання завдань АТО операцій на території Донецької та Луганської областей було нагороджено медаллю "за заслуги", нагрудним знаком "гідність і честь", відзнакою "за заслуги державі", почесною відзнакою "учасник АТО".

Суд також звертає увагу на те, що на утриманні у позивача ОСОБА_2 перебуває дружина, яка знаходиться у декретній відпустці та двоє синів ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також, відповідач звільняючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушив ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", ч. 1 ст. 104 Закону України "Про національну поліцію" - без відповідного погодження з профспілковою організацією членами якої являються позивачі.

Судом встановлено, що профспілкова організація відповідно до Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" згоди на звільнення позивачів з Національної поліції України не надавала і запиту з цього приводу з Головного управління Національної поліції у Львівській області не отримувала.

Також, згідно ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

В пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 року). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980 року).

Суд також бере до уваги рішення по справі "Пономаренко проти України" від 14.06.2007 року, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до його прецедентної практики п. 1 статті 6 передбачає "право на суд", яке включає не тільки право ініціювати провадження, але також і право домогтися "вирішення" спору судом. Для того, щоб це право було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка становить втручання у його чи її права (рішення у справі "Беллет проти Франції", рішення від 04.12.1995 року).

Крім того, суд зазначає, що ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Частиною 1 ст.11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що Головне управління Національної поліції в Львівській області, як суб'єкт владних повноважень, не довело правомірності своїх дій щодо накладення на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку наказ ГУНП у Львівській області від 23.06.2017 № 2116 в частині накладення дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_1 та старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2, визнати протиправним та скасувати.

Враховуючи скасування вищевказаного наказу, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Національної поліції у Львівській області від 13.07.2017 року № 548 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 Закону України "Про Національну поліцію", сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_1 та наказ від 04.07.2017 року № 534 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 Закону України "Про Національну поліцію", старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність звільнення позивачів зі служби в поліції, суд дійшов висновку, що позивачі підлягають поновленню на тій посаді та в тому органі, з якого вони були протиправно звільненими.

Тож, суд дійшов висновку поновити ОСОБА_1 з 14.07.2017 року на посаді сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області, а ОСОБА_2 з 06.07.2017 року на посаді старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 роки № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт "з" пункту 1).

У відповідності до ч. 3 п. 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках". До таких випадків відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до наказу МВС № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням суми заробітної плати за фактично відпрацьовані 2 місяці на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки про доходи від 07.09.2017 року № 487/68 заробітна плата ОСОБА_1 за травень 2017 року складає 7106,95 грн., за червень 2017 року 9137,40 грн., отже середньомісячна заробітна плата позивача становить 8122,18 грн., а середньоденне грошове забезпечення 266,30 грн.

Виходячи з наведеного, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2017 року по 07.11.2017 року обчислюється шляхом множення кількості календарних днів (117) на розмір середньоденної заробітної плати (266,30 грн.) та становить 31157,10 грн., з врахуванням усіх обов'язкових платежів і зборів.

Згідно довідки про доходи від 07.09.2017 року № 488/68 заробітна плата ОСОБА_2 за травень 2017 року складає 7107,08 грн., за червень 2017 року 7107,08 грн., отже середньомісячна заробітна плата позивача становить 7107,08 грн., а середньоденне грошове забезпечення 233,02 грн.

Виходячи з наведеного, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.07.2017 року по 07.11.2017 року обчислюється шляхом множення кількості календарних днів (125) на розмір середньоденної заробітної плати (233,02 грн.) та становить 29127,50 грн., з врахуванням усіх обов'язкових платежів і зборів.

Суд вважає, що рішення в частині виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, так як відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

З огляду на наведене, з відповідача в користь ОСОБА_1 слід стягнути суму середнього заробітку за один місяць в розмірі 8122,18 грн., а в користь ОСОБА_2 стягнути суму середнього заробітку за один місяць в розмірі 7107,08 грн., з урахуванням усіх обов'язкових платежів та податків.

У зв'язку з задоволенням вищевказаних вимог позивачів шляхом визнання протиправними наказів, які слугували їх звільненню, поновленні їх на роботі, а також стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд дійшов висновку у вимозі позивачів щодо cтягнення з відповідача грошового забезпечення за час затримки у здійсненні повного розрахунку при звільненні відмовити повністю.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку позовні вимоги позивачів задовольнити частково.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільнені від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 23.06.2017 року № 2116 в частині накладення дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_1 та старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 13.07.2017 року № 548 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 Закону України "Про Національну поліцію", сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 04.07.2017 року № 534 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_1 з 14.07.2017 року на посаді сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Поновити ОСОБА_2 з 06.07.2017 року на посаді старшого сержанта поліції поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення "Львів" Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (, місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Григоренка, 3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 81145, Львівська область, Пустомитівський район, с. Чижиків, вул. Загони, 17 корпус 1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 31157 (тридцять одна тисяча сто п'ятдесят сім) гривень 10 копійок.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (, місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Григоренка, 3) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, адреса: 80300, Львівська область, Жовківський район, с. Бір Кунинський, вул. Лісова, 28-а) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 29127 (двадцять дев'ять тисяч сто двадцять сім) гривень 50 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 8122 (вісім тисяч сто двадцять дві) гривні 18 копійок звернути до негайного виконання.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 7107 (сім тисяч сто сім) гривень 08 копійок звернути до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 10 листопада 2017 року.