Справа № 152/904/17
Суддя: Войнаровський І. В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

07 листопада 2017 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого: Войнаровського І.В.

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Гоца В.В.,

представника відповідача - Порхун Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Гоца Володимира Володимировича - завідувача Шаргородського районного сектору управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про оскарження протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,

у с т а н о в и в :

31 травня 2017 року до суду надійшла зазначена вище позовна заява. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що постановою завідувача Шаргородського районного сектору управління Державної міграційної служби України e Вінницькій області Гоца В.В. (далі - відповідача) від 24 травня 2017 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 5100 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 206 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Із постанови вбачається, що 24 травня 2017 року о 09 годині 05 хвилин у м. Шаргород Вінницької області, вул. Героїв Майдану, 296, кабінет №5, за інформацією завідувача Чернівецького РС УДМС встановлено, що ОСОБА_1, як власник надав житло за адресою: АДРЕСА_1 громадянину Російської Федерації ОСОБА_5, який перебуває в Україні з порушенням встановлених правил, порушуючи вимоги пункту 2 ст. 7 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», вчинивши правопорушення, передбачене ст. 206 КУпАП.

Із зазначеною постановою позивач не погоджується, оскільки вважає, що він не надавав іноземцю житло, а отже у його діях відсутнє порушення, передбачене ст. 206 КУпАП.

З огляду на викладене, позивач просить: визнати незаконними дії відповідача щодо складання протоколу та постанови про адміністративне правопорушення; незаконним та скасувати протокол та постанову, а провадження у справі закрити.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Зокрема пояснив, що ОСОБА_5 виявив бажання придбати у нього будинок. Приїхавши в с. Вила-Ярузькі Чернівецького району Вінницької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 досягли усної домовленості про купівлю будинку, при цьому останній передав ОСОБА_1 кошти в сумі 1000 доларів США в рахунок авансу за купівлю будинку. Так як документи на будинок не були належним чином оформленні, сторони не уклали договір купівлі-продажу. Будь якої згоди на проживання іноземця в будинку ОСОБА_1 не давав, жодних договорів не укладав. Те, що ОСОБА_5 проживав у його будинку йому не було відомо, оскільки з 2015 року він туди не приїжджав та із останнім не спілкувався. Також зауважив, що він не є приймаючою стороною та не робив ніякого запрошення для проживання в Україні ОСОБА_5 Також зазначив, що відповідно до ст. 247 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем їх вчинення, а отже відповідач не мав права виносити постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, оскільки його юрисдикція не поширюється на Чернівецький район Вінницької області.

Відповідач Гоц В.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Пояснив, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 206 КУпАП та постанова про накладення адміністративного стягнення за тією ж статтею була ним винесена на підставі інформації, яка надійшла від Чернівецького РС УДМС України у Вінницькій області, про те, що в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 надав житло іноземцю, який не мав права проживати на території України.

Представник відповідача - Порхун Л.М. у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Суду пояснила, що ОСОБА_1 надав житло ОСОБА_5 у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на тривалий час, а ОСОБА_5 прибув на територію України на запрошення ОСОБА_1, що саме і утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП. Також зауважила, що ст. 255 КУпАП дає відповідачу можливість накладати адміністративні стягнення за правопорушення, які не підвідомчі його території.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що наприкінці 2014 року він зі своєю дружиною та дітьми вирішили переїхати на постійне проживання на територію України. За допомогою інтернет ресурсів він знайшов будинок в с. Вила-Ярузькі Чернівецького району Вінницької області, який вирішив придбати. В листопаді 2014 року він зв'язався із ОСОБА_1 для з'ясування умов продажу будинку та 24 грудня 2014 року він, разом зі своєю сім'єю, перетнув кордон України та направився до м. Жмеринка Вінницької області. Там їх зустрів ОСОБА_1 і відвіз до будинку в с. Вила-Ярузькі Чернівецького району Вінницької області. Оглянувши будинок та прилеглу територію, ОСОБА_5 погодився на його купівлю і запропонував ОСОБА_1 укласти договір, однак позивач повідомив, що документи на будинок він ще не оформив після смерті батьків. Позивач запевнив, що оформить документи і вони відразу укладуть договір купівлі-продажу будинку Також позивач взяв частину грошей у ОСОБА_5 Після цієї зустрічі ОСОБА_1 йому не телефонував та не приїжджав. Свідок був впевнений, що позивач у цей час оформляє документи та готує будинок для продажу. Зі слів ОСОБА_1, ОСОБА_5 зрозумів, що ОСОБА_1 допоможе йому належним чином оформити документи в міграційній службі для законного проживання на території України, однак реальних дій останній не вчиняв. Будь яких документів як приймаюча сторона ОСОБА_1 не оформляв.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, показання свідка, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

24 травня 2017 року відповідачем складено протокол, серія ПР МВН № 040803 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 206 КУпАП відносно позивача (а.с. 6).

Із протоколу вбачається, що 24 травня 2017 року о 09 годині 05 хвилин за адресою м. Шаргород, вул. Героїв Майдану, 296, кабінет №5, за інформацією завідувача Чернівецького РС УДМС було встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як власник надав житло за адресою: АДРЕСА_1, громадянину Російської Федерації ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який перебуває в Україні з порушенням встановлених правил, що є порушенням вимог п. 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Із пояснень, наданих в протоколі ОСОБА_1 вбачається, що договір найму житлового приміщення з іноземцем він не укладав. Він вселився в будинок самовільно.

25 травня 2017 року відповідачем винесено постанову серії ПН МВН № 040803 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 5100 грн на позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП (а.с. 7). Із постанови вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Із інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 92280011 від 19 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25-28).

Із повідомлення Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області вбачається, що ОСОБА_5 за згодою та домовленістю власника будинку ОСОБА_1 проживає з грудня 2014 року, без реєстрації в АДРЕСА_1 (а.с. 75).

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються… діяння, які є злочинами, адміністративними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Фактичну підставу адміністративної відповідальності у кожному випадку становить адміністративне правопорушення в сфері регулювання міграційних процесів в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об'єктивну сторону адміністративних правопорушень у сфері регулювання міграційних процесів характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), його шкідливі наслідки, причинний зв'язок між діянням і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку.

Основною і обов'язковою ознакою об'єктивної сторони є протиправне діяння, відсутність її виключає склад будь якого адміністративного правопорушення. Це може бути як дія, та к бездіяльність.

Стаття 206 КУпАП за своєю конструкцією є бланкетною нормою.

Із протоколу та постанови від 24 травня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 порушив п. 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Згідно з пунктом 20 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» приймаючою стороною є: зареєстровані в установленому законом порядку українські підприємства, установи та організації, представництва (філії) іноземних підприємств, установ, організацій, представництва міжнародних організацій, а також фізичні особи (громадяни України, іноземці та особи без громадянства), які постійно проживають або тимчасово перебувають на території України у зв'язку з навчанням, стажуванням, роботою, або на інших законних підставах, та запрошують чи приймають іноземців та осіб без громадянства.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Пунктом 15 вказаної статті передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Наявність прав іноземців та осіб без громадянства прямо пов'язана із законністю їх перебування на території України, в разі порушення певних встановлених державою умов їх перебування, останні несуть відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до приписів частин 1-4 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов'язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони. Продовження строку перебування на території України здійснюється територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 «Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України», затвердженого 25 квітня 2012 року наказом МВС України № 363, зареєстрованого 16 травня 2012 року в Міністерстві юстиції України за № 778/21091, заява про продовження строку перебування на території України подається іноземцем та особою без громадянства і приймаючою їх стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення строку перебування, визначеного пунктом 2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

Із матеріалів справи не вбачається жодних доказів того, що ОСОБА_1 є приймаючою стороною, адже будь яких заяв він не подавав, жодним чином не сприяв у оформленні відповідних документів ОСОБА_5 та його сім'ї для легалізації проживання на території України.

Отже, суд вважає, що оскільки позивач не є приймаючою стороною, то він і не є суб'єктом правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП.

Окрім того, статтею 256 КУпАП зазначені вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення...

Водночас, у протоколі, серії ПР МВН № 040803 від 24 травня 2017 року не зазначено місце та час вчинення правопорушення, а отже він складений з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, а тому цей протокол не може вважатись належним доказом вчинення правопорушення ОСОБА_1

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2017 року у справі К/800/16472/17.

Також, згідно з протоколом та постановою про накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1, порушив вимоги п. 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якими передбачено, що документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Із аналізу вказаної правової норми вбачається, що ОСОБА_1 не подав документи про продовження строку перебування іноземця на території України, тоді як у протоколі та постанові зазначено, що ОСОБА_1 начебто надав житло іноземцю, отже особа, яка складала протокол та виносила постанову, керувалась нормами закону, який не регулює відповідалність за правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_1

Окрім того, відповідно до ст. 276 КУпАП справи про адміністративне правопорушення розглядаються за місцем його вчинення.

Як вбачається із постанови, відповідачем порушено пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якому зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…, так як справу розглянуто не за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до приписів ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Що стосується інших позовних вимог, то суд виходить із того, що визнання протиправним рішення та скасування постанови відповідача про накладення адміністративного стягнення, є адекватним та вичерпним способом захисту прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача, а відтак у решті позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 11, 17, 69, 71, ст. 159-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення завідувача Шаргородського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Гоца Володимира Володимировича, прийняте у формі постанови серії ПН МВН № 040803 від 24 травня 2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ст. 206 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Скасувати постанову завідувача Шаргородського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Гоца Володимира Володимировича серії ПН МВН № 040803 від 24 травня 2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ст. 206 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 185-187 цього Кодексу шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі відкладення складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.В. Войнаровський