Справа № 826/1630/17
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1630/17 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євробетон» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євробетон» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євробетон» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № , № від 10.01.2017 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову про задоволення позову. На думку апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, у період з 06.12.2016 року по 15.12.2016 року відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Євробетон» (далі - ТОВ «Євробетон») з питань дотримання вимог податкового законодавства під час фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Шварц Буд» за період з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем складено акт № 311/26-15-14-04-05/34288102 від 22.12.2016 року, в якому встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

- п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення з ПДВ за червень 2016 року в розмірі 3 239 958 грн., яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 21 Декларації);

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України та п.п. 5, 7 Положень (стандартів) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» у зв'язку з відображенням товариством у складі собівартості реалізованих послуг витрат на загальну суму 10 196 828 грн., що призвело до завищення задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за півріччя 2016 року на суму 3 141 706 грн. та одночасно до заниження податку на прибуток за той самий період на суму 1 269 922 грн.

Висновки акту перевірки мотивовані тим, що позивачем не надано податковому органу всіх первинних документів, підтверджуючих реальність операцій з ТОВ «Шварц Буд» та, зокрема обсяг виконаних робіт (наданих послуг), а також тим, що у відношенні контрагентів ТОВ «Шварц Буд» та цього товариства порушені кримінальні провадження і ним не було надано пояснень та документального підтвердження правовідносин з позивачем.

10.01.2017 року ГУ ДФС у місті Києві на підставі акту № 311/26-15-14-04-05/34288102 від 22.12.2016 року та за наслідками розгляду заперечень позивача на висновки такого акту перевірки прийняло оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № (форми «П»), яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 141 706 грн., задекларовану у податковій декларації за півріччя 2016 року (реєстр. № від 08.08.2016 року);

- № (форми «Р»), яким позивачу визначило до сплати суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 587 403 грн., у тому числі 1 269 922 грн. - за основним платежем та 317 481 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № (форми «В4»), яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 3 239 958 грн., задекларовану у податковій декларації за червень 2016 року (реєстр. № від 18.07.2016 року).

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірні господарські операції позивача з ТОВ «Шварц Буд» не підтверджуються відповідними первинними документами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України) та Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.36, 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

У п. 138.2 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

У ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996-XIV закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов'язань з податку на прибуток та з ПДВ, формування податкового кредиту та від'ємного значення належить з'ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, економічну доцільність їх вчинення та господарську мету укладання відповідних договорів.

Виходячи з цього та усуваючи неповноту дослідження судом першої інстанції обставин справи, колегія суддів встановила, що між ТОВ «Євробетон» і ТОВ «Шварц Буд» було укладено договір про виконання робіт з технічного обслуговування № 29-02/2016 від 29.02.2016 року, предметом якого є виконання робіт з технічного обслуговування мереж та систем Логістичних комплексів 1-ї та 2-ї черги за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Перемоги, вул. Б. Хмельницького, 1 (Т. 3 а.с. 147-150).

При цьому, в додатках №№ 1, 2, 3 до вказаного договору сторонами погоджено чіткий перелік робіт, періодичність їх виконання та вартість (Т. 3, а.с. 151-165).

Крім того, між позивачем і зазначеним контрагентом укладено договори підряду № 28/03-16 від 28.03.2016 року, № 16/04-16 від 16.04.2016 року, № 22/05-Р від 22.05.2016 року, предметом яких є виконання ремонтних робіт Логістичних комплексів 1-ї та 2-ї черги за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Перемоги, вул. Б. Хмельницького, 1 (Т. 5, а.с. 1-7, 15-22, 28-34).

У додатках №№ 1, 2 до вказаних договорів сторонами погоджено перелік документів з охорони праці, пожежної безпеки, що є необхідними для початку виконання відповідних робіт, та вартість таких робіт (Т. 5 а.с. 8-10, 23-25, 35-37).

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції про витребування додаткових доказів у справі, позивачем було надано первинні документи, складені у ході здійснення господарських операцій з вищевказаним контрагентом за відповідними договорами, а саме: довідки про вартість виконаних робіт, акти приймання виконаних робіт (Т. 3, а.с. 166-107, Т. 4, а.с. 1 - 249, Т.5, а.с. 11, 12-14, 26, 27, 38, 39-41), проформа яких та відомості за якими відповідають умовам договорів по спірним операціям.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції вказані первинні документи перебували в СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві (Т.3, а.с. 134-136), що не було встановлено судом та вказує на безпідставність висновків щодо відсутності у позивача первинної документації по спірним операціям.

Крім того, з положень ст. 11 та ч. 2 ст. 159 КАС України, убачається, що при вирішенні позовних вимог суд, дотримуючись принципу офіційного з'ясування всіх обставин справи, повинен повно та всебічно дослідити доводи обох сторін, витребувати, якщо це необхідно за власної ініціативи, всі докази та, оцінивши їх у сукупності, ухвалити відповідне рішення.

Водночас, суд може прийняти до розгляду первинні документи (докази), які не були подані платником податків під час перевірки на підтвердження показників податкової звітності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 08 квітня 2015 року № К/9991/39128/12, К/9991/55280/12.

Також ТОВ «Євробетон» надано оборотно-сальдову відомість, картку рахунку та банківські виписки по розрахунковим операціям з ТОВ «Шварц Буд» за договорами № 29-02/2016 від 29.02.2016 року, № 28/03-16 від 28.03.2016 року, № 16/04-16 від 16.04.2016 року, № 22/05-Р від 22.05.2016 року (Т.5, а.с. 42-58), які в сукупності підтверджують рух коштів між позивачем та зазначеним контрагентом і обороти економічної діяльності товариства у відповідний період часу.

У контексті дослідження питання щодо товарності вказаних господарських операцій колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи, окрім іншого, містяться й копії відповідної технічної документації, а саме нарядів-завдань на виконання певних видів робіт по об'єктам позивача: Логістичним комплексам 1-ї та 2-ї черги за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Перемоги, вул. Б. Хмельницького, 1, актів на закриття прихованих робіт, загальних журналів робіт (Т. 1, а.с. 143-250, Т.2, а.с. 1-250, Т. 3, а.с.1-28), які не є первинними документами для формування показників податкової звітності, однак при перевірці реальності спірних операцій та співставленні з відомостями, зазначеними у вищевказаних первинних документах, також враховуються судом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідними свідоцтвами підтверджується наявність у позивача права власності на вказані об'єкти нерухомості (логістичні комплекси).

У свою чергу, з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що основним видом діяльності позивача за КВЕД є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, а його контрагента ТОВ «Шварц Буд» - будівництво житлових і нежитлових будівель, для здійснення якої йому видано відповідну ліцензію серії АЕ № 524035, що у взаємозв'язку з вищевикладеним підтверджує наявність господарської мети укладення позивачем договорів по спірним операціям.

Таким чином, оцінивши вищезазначені обставини справи та докази у їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, колегія суддів вважає, що в даному випадку господарські операції позивача з ТОВ «Шварц Буд» відображені у відповідних первинних документах, а наявність зареєстрованих податкових накладних відповідачем не заперечується, розрахунки між сторонами, господарська мета укладання вищезазначених договорів та їх економічна доцільність - підтверджені, а отже, такі операції є реальними.

При цьому, відповідач посилається на те, що контрагентом позивача - ТОВ «Шварц Буд» на запит податкового органу не було надано пояснень та документального підтвердження по операціям з позивачем, а контрагентом ТОВ «Шварц Буд» (ТОВ «Мастекбуд»), тобто взагалі третьою особою, не надано пояснень щодо правовідносин з ТОВ «Шварц Буд».

Однак, проаналізувавши зазначені доводи, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями та/або бездіяльністю його контрагента, а тим більше, контрагентів його контрагента, і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.11.2015 року у справі № 2а-14377/12/2670, висновки якої, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідні норми права, а також мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Крім того, схожа правова позиція застосовується й у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі ««Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року (2009 р., заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

При цьому, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також в акті перевірки та в запереченнях на позовну заяву відповідач посилається на те, що відносно контрагентів контрагента позивача, а саме ТОВ «БК «Альтор» і ТОВ «Мастекбуд», порушено кримінальні провадження.

Однак, з цього приводу апеляційний суд зазначає, що вказані юридичні особи не мають безпосереднього відношення до формування показників податкової звітності саме позивача, а перебували у правовідносинах лише з його контрагентом - ТОВ «Шварц Буд», що у відповідності до вищевикладеного принципу індивідуальної відповідальності суб'єкта господарювання та з урахуванням встановлених обставин даної справи виключає достатні та необхідні правові підстави для невизнання товарності спірних операцій позивача.

Більш того, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження податковим органом не було надано жодних доказів щодо наявності вироків суду по вказаним контрагентом та/або протоколів допиту їх посадових осіб, з яких би убачалася фіктивність саме операцій між позивачем і ТОВ «Шварц Буд».

З приводу посилання відповідача на наявність кримінального провадження № 0000062 від 24.05.2016 року колегія суддів зазначає, що податковим органом взагалі не ідентифіковано відносно кого воно було порушено та на якій стадії перебуває.

Натомість, апеляційний суд встановив, що 23.05.2017 року таке кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні службових осіб ТОВ «Шварц Буд» складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 ч. 3 КК України (Т.5 а.с.59).

Водночас, у рішеннях від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії», від 10 березня 2010 року у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на податкові вигоди за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним формуванням показників податкової звітності; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Твердження відповідача про те, що контрагентом позивача для виконання підрядних робіт залучалися субпідрядники - ТОВ «БК «Альтор» і ТОВ «Мастекбуд», які не мають відповідної технічної спроможності та трудових ресурсів, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки ведення господарської діяльності належить до відання безпосередньо суб'єкта господарювання, яким вона здійснюється, а не контрагента його контрагента за ланцюгом правовідносин.

Крім того, предметом спірних правовідносин є не правовідносини контрагента позивача - ТОВ «Шварц Буд» з іншими юридичними особами, а безпосередньо операції позивача з ТОВ «Шварц Буд», що, як було встановлено вище, підтверджуються відповідними первинними документами і відповідають діловій меті їх вчинення.

Доводи відповідача щодо ненадання позивачем актів введення в експлуатацію, акту приймання-передачі, підготовленого згідно ДБН України, наказу про призначення відповідальних осіб на будівельному майданчику, проектної документації та іншої будівель-технічної документації є необґрунтованими, оскільки документація такого виду жодним чином не впливає на формування показників податкової звітності і свідчить лише про дотримання або порушення забудовником законодавства в галузі містобудівної діяльності, здійснення контролю за яким належить до компетенції органів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, а не податкової інспекції.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що будівельні роботи на об'єктах позивача (Логістичних комплексах) було розпочато і закінчено (у 2012 році) задовго до виникнення спірних правовідносин з ТОВ «Шварц Буд», що обумовлює відсутність доцільності та необхідності видачі вищевказаних документів у 2016 році та ще й при здійсненні ремонтних робіт.

При цьому, зазначені обставини встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року по справі № 826/4625/15, яка набрала законної сили, а отже мають преюдиційне значення у розумінні ч. 1 ст. 72 КАС України.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи відповідача, колегія суддів вважає, що вони засновані на припущеннях, які у відповідності до ст. 159 КАС України не можуть бути прийняті до уваги суду, і податковий орган всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України не довів перед судом правомірність прийняття ним оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень № , № , № від 10.01.2017 року.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що відповідно до принципу офіційності саме податковий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 року у справі 2а-10463/10/0870, висновки якого, згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № , № від 10.01.2017 року та задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини цієї справи і порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ТОВ «Євробетон» задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2017 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов - задовольнити в повному обсязі.

Приходячи до такого висновку, апеляційний суд, у відповідності до ст. 94 КАС України, вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у місті Києві на користь ТОВ «Євробетон», понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 131 490,71 грн.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євробетон» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Євробетон» задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № , № і № від 10.01.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві () на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євробетон» () судові витрати у розмірі 131 490 грн. 71 коп. (сто тридцять одна тисяча чотириста дев'яносто гривень, сімдесят одна копійка).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев

Повний текст постанови виготовлено 13.11.2017 року.