Справа № 242/2900/17
Суддя: Пирогова Л. В.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №242/2900/17
Провадження №2-а/242/198/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Пирогової Л. В., при секретарі Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України м. Авдіївці Донецької області про визнати дії протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 17.05.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 ПФУ м. Авдіївці Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, в якому зазначив, що 05.01.2017 року він звернувся до УПФУ в м. Авдіївці Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням УПФУ м. Авдіївці Донецької області від 19.01.2017 року відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу роботи в підземних умовах. Відповідачем під час обчислювання підземного (пільгового) стажу періоди роботи позивача з 04.07.1984 р. по 08.04.1991 р. на Відокремленому підрозділі шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» - не зараховані до пільгового стажу через не перереєстрацію, на підконтрольній Українській владі території. Вважає дії відповідача незаконним та такими, що не відповідають діючому законодавству. Просив визнати дії відповідача неправомірними та скасувати рішення №4 від 19.01.2017 р., зобовязати відповідача повторно розглянути його заяву №49 від 05.01.2017 року та зарахувати до загального та пільгового стажу періоди роботи з 04.07.1984 р. по 08.04.1991 р. на Відокремленому підрозділі шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія».

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м. Авдіївці Донецької області, в судове засідання не зявився про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заперечення проти заявлених позовних вимог та заяву з клопотанням розглянути справу без його участі.

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступне.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м.Авдіївці Донецької області із заявою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням УПФУ в м. Авдіївці Донецької області №4 від 19.01.2017 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу роботи в підземних умовах.

Відповідачем до пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи з 04.07.1984 р. по 08.04.1991 р. на Відокремленому підрозділі шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» - не зараховані до загального та пільгового стажу через не перереєстрацію, на підконтрольній Українській владі території, зазначених підприємств.

З трудової книжки серія БТ-І №5133744 позивача вбачається, що він з 04.07.1984 року по 08.04.1991 року працював на підприємстві Відокремленому підрозділі шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» за професіями, що відносяться до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, що підтверджується записами №12,13,14,15,16,17,18 трудової книжки.

Перевіривши доводи позову, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, зясувавши всі обставини у справі, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV). До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

На підставі п. а ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у

чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Аналіз наведених норм свідчить, що обчислення страхового стажу за спірні періоди роботи позивача, має проводитись в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначається статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 (далі Порядок № 637).

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005року №383 затверджений Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 містить записи, що підтверджують період виконуваної роботи, її характер. В трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумніву.

Отже, в даному випадку факт роботи позивача у періоди з 04.07.1984 р. по 08.04.1991 р. року підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства та в період, коли на території їх розміщення діяли органи державної влади,ніяких дефектів записів трудова книжка не містить.

Крім того, законодавство України передбачає персоніфікований облік відомостей, що використовуються для визначення права на пенсію кожної людини з урахуванням результатів її трудової діяльності. Ведеться облік того, як кожен громадянин та підприємство сплачують страхові внески в Пенсійний фонд України, а також які права на пільгове пенсійне забезпечення має кожен працівник.

У централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривають електронну персональну облікову картку. У ній, починаючи з 2000 року, накопичуються всі дані про заробіток, страхові внески в Пенсійний фонд, а також відомості про стаж роботи з усіх місць роботи та інші дані, потрібні для правильного призначення пенсій. Звіти в систему персоніфікованого обліку подають страхувальники, тобто роботодавці, особи, які працюють на спрощеній системі оподаткування, та самозайняті особи. Держреєстр зберігає повну інформацію.

З урахуванням наведеного судом встановлено, що пенсійних орган, за наявності належним чином оформленої трудової книжки позивача та відомостей з системи «Персоніфікований облік», не мав правових підстав відмовляти позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Крім того, сумніви відповідача, щодо можливості призначення пенсії тільки за записами у трудовій книжці не ґрунтується на будь-якому нармотивному акті, оскільки Закони №1058, 1788 неконституційними не визнавались, навіть у підзаконних нормативних актах не визначено про те, що трудова книжка «не містить відомостей про «спеціальний стаж» роботи».

Стосовно твердження відповідача, що для підтвердження стажу роботи позивачем було надано довідки підприємствами, які знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження, які не можуть бути враховані для перерахунку пенсії, оскільки ці довідки згідно чинного законодавства України не є дійсними, не є вірним, виходячи з наступного.

За приписами ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується колегією суддів при розгляді даної справи.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

На підставі викладеного в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.

Наведені вище обставини свідчать, що відповідачем, при прийнятті рішення порушено принцип пропорційності щодо дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав особи на пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія.

З урахуванням вимог законодавства України про пенсійне забезпечення, а також встановлених обставин, суд прийшов до переконання, що не зараховуючи ОСОБА_1 періоди роботи: з 04.07.1984 р. по 08.04.1991 р. на Відокремленому підрозділі шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» до загального та пільгового стажу, відповідач діяв всупереч законодавству в сфері пенсійного забезпечення, необґрунтовано. А отже рішення відповідача, що оскаржується, є незаконним, та таким, що порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення на пільгових умовах.

З огляду на вищезазначене, суд приходить висновку про обґрунтованість позову і його задоволення в повному обсязі.

Керуючись Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 11, 94, 158-163, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України м. Авдіївці Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України м. Авдіївці Донецької області №4 від 19.01.2017 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України м. Авдіївці Донецької області повторно розглянути заяву №49 від 05.01.2017 року відповідно п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зарахувати до його пільгового та страхового стажу періоди роботи з 04.07.1984 р. по 08.04.1991 р. на Відокремленому підрозділі шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія».

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя