Справа № 816/1564/17
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 р.Справа № 816/1564/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2017р. по справі № 816/1564/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про скасування рішення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування рішення атестаційної комісії, наказу про звільнення від 14 вересня 2016 року, поновлення на роботі інспектора слідчого відділення в Диканському відділенні поліції Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2016 року до дня поновлення на роботі, присвоєння на момент поновлення звання старшого лейтенанта поліції.

15 вересня 2017 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позивача про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування якої позивач зазначає, що цілком усвідомлює, що для звернення до адміністративного суду було пропущено встановлений місячний строк, однак, просить суд поновити його, оскільки він пропущений з поважних причин. Гадяцькою центральною районною лікарнею Полтавської області видано виписку з медичної амбулаторної картки хворого про те, що в період з 14 вересня 2016 по 14 жовтня 2016 року ОСОБА_1 хворів, а тому не мав можливості вирішувати питання про поновлення на робочому місці.

28 вересня 2017 року Полтавського окружного адміністративного суду надійшло клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтуванні даного клопотання зазначено, що про звільнення зі служби в поліції позивач дізнався 14 вересня 2016 року, отримавши у приміщенні Головного управління Національної поліції в Полтавській області витяг з наказу про звільнення, трудову книжку та військовий квиток, про що ОСОБА_1 надано розписку /а.с. 48/. Відтак, представник відповідача стверджував про те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду у відносинах публічної служби, визначений частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування рішення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку залишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної ухвали, норм матеріального та процесуального права, позивач просить ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову по справі, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ч. 3 ст. 99, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 55 Конституції України, , ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що призвело до неправильного вирішення питання, з підстав викладених в апеляційній скарзі. Вказує, що з моменту звільнення з 14 вересня 2016 року до 14 жовтня 2016 року він хворів, при цьому судом першої інстанції не враховано, що він був звільнений в момент тимчасової непрацездатності, що ставить під сумнів час та дату його порушених прав та свобод, та коли розпочався перебіг даного строку. З 28.11.2016 його рідна бабуся, мати його батька - ОСОБА_2, потрапила на стаціонар до Гадяцької центральної районної лікарні з діагнозом термінальна больова глаукома ОД, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 7066. Оскільки бабусі була зроблена операція, та внаслідок хвороби втрата зору на одне око, лікарем було надано лікувальні та трудові рекомендації, а саме - рік без тяжких фізичних навантажень, тому позивач був вимушений доглядати за власною бабусею й не міг вирішувати питання про поновлення на робочому місці. Зазначає, що в грудні 2016 року в його сім'ї сталося ще одне горе - дружина ОСОБА_3, втратила їх дитину, внаслідок чого знадобилася операція та подальші відновлювальні процеси, та лікування. Всі ці обставини проходили до липня 2017 року, на підтвердження чого позивач надає копію виписки з амбулаторної картки хворої ОСОБА_3 Вирішивши всі свої сімейні проблеми в серпні 2017 року, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 14 вересня 2016 року № 288 о/с звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 (через службову невідповідність) лейтенанта поліції ОСОБА_1, інспектора Диканського відділення поліції Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області /а.с. 6/.

Залученою до матеріалів справи копією розписки ОСОБА_1 підтверджено, що останньому 14 вересня 2016 року вручено під підпис трудову книжку серії НОМЕР_1, посвідчення про приписку № 301, припис для постановки на військовий облік, витяг з наказу ГУНП № 288 о/с в частині звільнення, атестат про повну загальну середню освіту НОМЕР_2 та додаток до нього, сертифікат НОМЕР_3 /а.с. 48/

Таким чином, судом встановлено, що про звільнення зі служби в поліції позивач довідався 14 вересня 2016 року, з даним позовом до суду звернувся 15 вересня 2017 року.

Приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено місячний строк для звернення до суду з адміністративним позовом, передбачений ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.

За висновком суду першої інстанції, позивачем не доведено поважність причин пропуску строку звернення до суду, що зумовило застосування судом наслідків пропущення строку звернення до суду, визначених ст.ст. 100, 121 КАС України, та відповідно залишення адміністративного позову без розгляду.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" №2 від 06.03.2008р., зокрема, при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що саме з моменту отримання копії наказу про звільнення або трудової книжки, особа вважається такою, що повідомлена про звільнення з органів внутрішніх справ, а відтак, у випадку незгоди з підставами та умовами звільнення, має можливість реалізувати своє право на їх оскарження у судовому порядку.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, копію трудової книжки та витяг з наказу про звільнення позивач отримав 14 вересня 2016 року, отже перебіг процесуального строку на звернення до суду з даним позовом розпочався саме з цієї дати.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування рішення, наказу про звільнення та поновлення його на роботі, 15 вересня 2017 року, тобто із значним пропуском строку встановленого ч. 3 ст. 99 КАС України.

Наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду визначені у ст. 100 цього Кодексу, за приписами частини 1 якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 2 статті 100 КАС України встановлено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання , так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками підготовчого провадження суд у порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини п'ятої цієї статті, якщо в ході підготовчого провадження суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

З аналізу наведених норм вбачається, що суд у випадку виявлення пропущення встановленого законом строку звернення до адміністративного суду постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду лише за умови відсутності підстав для визнання причин пропуску цього строку поважними.

Слід зазначити, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали його зверненню до суду та не залежали від його волевиявлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані ОСОБА_1 копії записів лікарів з амбулаторної картки хворого від 14 вересня 2016 року, 26 вересня 2016 року та 14 жовтня 2016 року /а.с. 35-36/ та не знання про можливість поновлення строків для звернення до суду не є достатніми та належними підставами для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

При цьому, колегія суддів зазначає, що надані позивачем до суду першої інстанції ксерокопії записів лікарів із амбулаторної картки не підтверджують факт того, що вказані записи зроблені відносно позивача, оскільки вони не містять посилання на прізвище, ім'я та по батькові хворого. Водночас, листків непрацездатності позивача у вказаний період позивачем до суду надано не було.

Таким чином, позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження його хвороби та перебуванні на лікуванні у вищевказаний період, а також доказів того,що під час власної хвороби внаслідок фізичної неможливості за станом здоров'я позивач не мав можливості у встановлений законодавством строк звернутись до суду з даним позовом.

З приводу наданих позивачем до суду апеляційної інстанції виписки із медичної картки ОСОБА_2 № 7066 від 09.12.2016 та копії протоколу ультразвукового обстеження вагітних від 01.12.2016 року № 374 вбачається, що ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні у період з 28.11.2016 року по 09.12.2016 року, а огляд ОСОБА_3 проведений 01.12.2016 (а.с. 64,65), тобто обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі відбулися у грудні 2016 року. При цьому, позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування його доводів викладених у скарзі, по-перше, щодо перебування вказаних осіб у родинних відносинах із позивачем, по-друге, доказів на підтвердження надання позивачем вказаним особам безперервного догляду та неможливості, у зв'язку з цим, звернення до суду з даним позовом за захистом своїх прав протягом грудня 2016-вересня 2017 рр.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що причини, які позивач просив суд визнати поважними, а також часові рамки таких причин не могли завадити позивачу звернутися до суду з цим позовом вчасно.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач пропустив місячний строк, передбачений частиною третьою статті 99 КАС України у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а названі ним причини пропуску цього строку не містять підстав для визнання їх поважними.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано їм належну оцінку та прийнято законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2017р. по справі № 816/1564/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 13.11.2017 р.