Справа № 348/592/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8772/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Чигер І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2017 року у справі №348/592/17 за позовом ОСОБА_2 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И В:

14.03.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - Управління), просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування при розрахунку пенсії сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати, яку отримував позивач у ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз» та у ТОВ «Сибнафта-Хантос»;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії починаючи з 21.11.2007, з урахуванням розміру заробітної плати з районними коефіцієнтами та північною надбавкою, яку отримував позивач:

у ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз» в період з 01.01.2002 по 30.04.2005, згідно довідок про заробітну плату, виданих 20.02.2006 ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз за №№49, 50, 51, 52;

у ТОВ «Сибнафта-Хантос» у період з 01.05.2005 по 30.06.2007, згідно довідок про заробітну плату, виданих 20.07.2007 ТОВ «Сибнафта-Хантос» за №№478, 479, 480, а також дорахувати, виплатити недоплачені суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати відповідача призначити та перерахувати з 22.12.2016 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у застосуванні усередненого показника середньої заробітної плати для обчислення пенсії у 2016 році;

- зобов'язати відповідача при призначенні пенсії за віком з 22.12.2016 застосувати згідно ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» усереднений показник заробітної плати, який у 2016 році встановлений в розмірі 3263,44 грн., а також виплатити недоплачені суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування пенсії із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6;

- зобов'язати відповідача зняти обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати за період з 01.01.1984 по 30.06.2007 при обчисленні пенсії та здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 21.11.2007 з врахуванням повного заробітку, а також дорахувати, виплатити недоплачені суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

Ухвалою суду від 19.07.2017 позовні вимоги ОСОБА_2, за період з 21.11.2007 по 14.09.2016 залишено без розгляду.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2017 позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Управління щодо неврахування при розрахунку пенсії ОСОБА_2 сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначенні розміру заробітної плати, яку він отримував у ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз» та у ТОВ «Сибнафта-Хантос»; зобов'язано Управління здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 починаючи з 14.09.2016, з урахуванням розміру заробітної плати з районними коефіцієнтами та північною надбавкою, яку він отримував: у ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз» в період з 01.01.2002 по 30.04.2005, згідно довідок про заробітну плату, виданих ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз» 20.02.2006 за №№ 49, 50, 51, 52; у ТОВ «Сибнафта-Хантос» у період з 01.05.2005 по 30.06.2007, згідно довідок про заробітну плату, виданих ТОВ «Сибнафта-Хантос» 20.07.2007 за №№ 478, 479, 480, виплатити недоотримані ним суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин; визнано неправомірними дії Управління щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язано Управління з 22.12.2016 призначити та перерахувати ОСОБА_2 пенсію за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; визнано неправомірними дії Управління щодо відмови у застосуванні ОСОБА_2 усередненого показника середньої заробітної плати для обчислення пенсії у 2016 році; зобов'язано Управління при призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком з 22.12.2016 застосувати згідно ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» усереднений показник заробітної плати, який у 2016 році встановлений в розмірі 3263,44 грн., виплатити недоотримані ним суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин; визнано неправомірними дії Управління щодо нарахування пенсії ОСОБА_2 із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6; зобов'язано Управління з 14.09.2016 здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2, знявши обмеження коефіцієнтів заробітної плати 5,6 за період з 01.01.1984 по 31.12.1988 з врахуванням повного заробітку при обчисленні його пенсії, виплатити недоотримані ним суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2017 та відмовити в задоволені адміністративного позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що крім трудової книжки робота позивача в районах Крайньої Півночі жодними документами не підтверджена, відповідна довідка про направлення на роботу чи строковий трудовий договір на роботу на Крайній Півночі відсутні. Вказує, що обмеження максимальної величини заробітної плати встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.1998 №1064. Також зазначає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що перебувають на час переведення в пенсійній справі, а також додаткових документів, отриманих органами Пенсійного фонду.

Позивачем та відповідачем на адресу суду апеляційної інстанції подані заяви про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності. Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_2, є пенсіонером і перебуває на обліку в Надвірнянському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, де з 21.11.2007 отримує пенсію, яка призначена як працівнику Крайньої Півночі відповідно до Тимчасової угоди укладеної 15 січня 1993 року між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення.

У період з 10.09.2001 по 30.04.2005 позивач працював на посаді ведучого інженера Управління по бурінні в Центральному апараті ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз» (м.Ноябрськ Ямало-Ненецького автономного округу), а з 01.05.2005 по 24.03.2012 - на посадах ведучого інженера відділу контролю за процесом будівництва і ремонту свердловин, головним спеціалістом управління будівництва свердловин служби контролю за процесом будівництва свердловин, заступником начальника служби у ТОВ «Сибнафта-Хантос» (м.Ханти-Мансійськ, Тюменської області, Ханти-Мансійського автономного округу).

22.12.2016 ОСОБА_2 звернувся в Управління із заявою, просив: призначити пенсію по віку і застосувати усереднений показник заробітної плати 2016 року; зарахувати стаж роботи ТОВ «Газпромнафта-Хантос» з 01.07.207 по 31.12.2011 включно та заробітну плату із районними коефіцієнтами та північними надбавками відповідно до довідок про заробітну плату від 20.07.2007 №№478, 479, 480 (наявними в матеріалах пенсійної справи); зарахувати заробітну плату із районними коефіцієнтами та північними надбавками відповідно до довідок про заробітну плату, виданих 20.02.2006 ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз», №№49, 50, 51, 52 за період з січня 2002 по квітень 2005 (містяться в матеріалах пенсійної справи); зарахувати заробітну плату із районними коефіцієнтами та північними надбавками відповідно до довідок про заробітну плату, виданих 07.06.2006 ВАТ «Прикарпатським управлінням бурових робіт» за №11/634 за період з січня 1991 по липень 1994 (містяться в матеріалах пенсійної справи); зробити перерахунок пенсії без обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6 (а.с.19-20).

Листом Управління від 27.02.2016 №400/Г-15 позивачу роз'яснено, що підстав для зарахування заробітної плати після 1992 року з врахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки немає в зв'язку з тим, що період не відповідає нормам, передбаченим Законом України «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР». Щодо порушення в зверненні питання про проведення перерахунку пенсії не обмежуючи коефіцієнтом 5,6, то відповідно до п.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум. Крім того, повідомлено, що немає підстав для застосування середньої заробітної плати за 2016 рік, оскільки пенсію призначено за віком відповідно до ст.1 Тимчасової Угоди (а.с.21-22).

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно до пункту 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV, в редакції чинній на час призначення пенсії, (далі - Закон №1058-IV) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Зарахування пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 1991 року здійснюється на підставі Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода).

Відповідно до статті 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Виходячи з положень зазначеної Угоди, якщо первинно призначається пенсія на території України, а працівник працював на території Росії після 13 березня 1992 року, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески сплачувалися в Російській Федерації але вони не передаються у разі переїзду працівника в іншу державу.

Угодою передбачена також можливість врахування заробітної плати, одержаної в російській валюті (рублях), при призначенні пенсії в Україні. У цьому випадку заробіток визначається виходячи з офіційно встановленого Національним банком України курсу гривні до російського рубля, який склався на момент призначення пенсії в Україні.

Відповідно до абзаців 2 та 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв'язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно з ст.3 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року.

У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року № 290/95-ВР, трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, з 1 січня 1991 року частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації.

Застосування районних коефіцієнтів та північної надбавки для розрахунку заробітної плати особам, які працюють в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі передбачено положеннями Трудового кодексу Російської Федерації та Закону Російської Федерації від 19.02.1993 №4520-І «Про державні гарантії і компенсації для осіб, які працюють і проживають в районах Крайньої Півночі та в прирівняних до них місцевостях».

Як встановлено ч.1 ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, в редакції чинній на час призначення пенсії, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу) (частина перша статті 66 викладена в редакції Закону №854-IV від 22.05.2003).

До внесення вказаних змін ч.1 ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлювалось, що у заробіток для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески, крім виплат одноразового характеру, не обумовлених діючою системою оплати праці (компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога та інші), перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 ст.2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/97-ВР, в редакції чинній на час призначення пенсії, об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, є фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Згідно з ст.41 Закону №1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що об'єктом оподаткування є заробітна плата з урахуванням районного коефіцієнта та північної надбавки, а тому не врахування при розрахунку пенсії районного коефіцієнта та північної надбавки є протиправним, оскільки має враховуватися вся заробітна плата.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV обчислення страхового стажу за період до впровадження системи персоніфікованого обліку здійснюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.43 Закону №1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує, стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу, відповідно до п.7 якого до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, довідка про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу, а починаючи з 01.07.2000 індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2. Особи, яким пенсія призначається відповідно до міждержавних Договорів (Угод) в галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 1.

Відповідно до п.17 зазначеного Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки та вкладки до трудової книжки ОСОБА_2 10.09.2001 прийнятий провідним інженером Управління з буріння в Центральний апарат ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз» (район Крайньої Півночі), 03.03.2003 - переведений на вахтовий метод роботи, 30.04.2005 - звільнений в порядку переведення в ТОВ «Сибнафта-Хантос» (місцевість, які прирівняна до районів Крайньої Півночі), 01.05.2005 - прийнятий в управління будівництва і ремонту свердловин відділ контролю за процесом будівництва і ремонту свердловин, провідний інженер по вахтовому методу роботи, 01.01.2006 - переведений в управління будівництва свердловин службу контролю за процесом будівництва свердловин головним спеціалістом по вахтовому методу роботи, 01.05.2006 - переведений заступником начальника служби (а.с.8-10).

Згідно з довідками №49, 50, 51, 52 від 20.02.2006, виданими ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз», до заробітної плати ОСОБА_2 за період з січня 2002 року по листопад 2002 року (включно), з січня 2003 року по листопад 2003 року (включно), з січня 2004 року по квітень 2005 року було включено районний коефіцієнт та північну надбавку, із заробітної плати проводились відрахування в Пенсійний фонд РФ (а.с.11-14).

Відповідно до довідок №478, 479, 480 від 20.07.2007, виданих ТОВ «Газпромнафта-Хантос», до заробітної плати ОСОБА_2 за період з травня 2005 року до лютого 2007 року (включно) та з квітня 2007 року по червень 2007 року було включено районний коефіцієнт та північну надбавку, із заробітної плати проводились відрахування в Пенсійний фонд РФ (а.с.15-17).

Враховуючи вказані законодавчі положення та обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що робота позивача в районах Крайньої Півночі підтверджена трудовою книжкою позивача, яка належним чином оформлена та містить відповідні записи, тоді як включення до заробітної плати позивача районного коефіцієнту та північної надбавки підтверджено поданими довідками про заробітну плату, а відтак не врахування при обчисленні пенсії районного коефіцієнту та північної надбавки є протиправним, оскільки має враховуватися вся заробітна плата відповідно до наданих позивачем довідок.

При цьому, покликання Управління на норми Закону «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15 травня 1990 року є безпідставними, оскільки 5 листопада 1991 року прийнято Закон України «Про пенсійне забезпечення», яким регламентовано порядок призначення та обчислення пенсій в Україні. Законодавством України не передбачено обмеження включення до заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, районних коефіцієнтів та північної надбавки.

Щодо проведення перерахунку пенсії без обмеження коефіцієнтом 5,6, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Обмеження максимальної величини фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу на місяць у розрахунку на кожного працюючого, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду було встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.1998 №1064 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу, з яких сплачуються збори (внески) до соціальних фондів».

Абзац 1 пункту 2 статті 41 Закону №1058-IV, який передбачає врахування до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії сум виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум, жодних змін та доповнень протягом дії Закону №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004, не зазнавав.

Законом України «Про внесення зміни до статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»» від 13.01.2005 №2343-IV пункт 2 статті 41 Закону №1058-IV лише доповнено абзацом другим, яким передбачено врахування для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії сум виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи.

Отже, на час отримання позивачем заробітної плати у період з 01.01.1984 по 12.07.1998 (включно) обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, так як такі були встановлені 13.07.1998 Постановою Кабінету Міністрів України №1064 «Про встановлення максимальної величини, фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів», а тому дії відповідача щодо нарахування пенсії із обмеженням заробітної плати за вказаний період коефіцієнтом 5,6 є неправомірними

Водночас, на час отримання позивачем заробітної плати у період з 01.01.2002 по 30.04.2005 та з 01.05.2005 по 31.06.2007 законодавцем встановлювались обмеження максимальної величини заробітної плати, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог в цій частині.

Щодо відмови Управління у призначені пенсії за віком згідно з ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії за віком з 22.12.2016 із застосування усередненого показника середньої заробітної плати для обчислення пенсії у 2016 році, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи при досягненні 60-річного віку позивач звернувся в Управління із заявою від 22.12.2016 щодо, зокрема, призначення пенсії по віку і застосування усередненого показника заробітної плати 2016 року.

Згідно з ст.10 Закону №1058-IV, в редакції чинній на час звернення позивача в Управління із заявою про призначення пенсії по віку від 22.12.2016, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Частиною 1 ст.26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV, в редакції чинній на час звернення позивача в Управління із заявою про призначення пенсії по віку від 22.12.2016, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до положень статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Таким чином переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону № 1058-IV або положеннями Закону № 1788-ХІІ.

Як встановлено з листа Управління від 27.12.2016 №400/Г-15 позивачу призначена та виплачувалася пенсія відповідно до Тимчасової угоди укладеної 15 січня 1993 року між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення, а заява від 22 грудня 2016 року підтверджує бажання позивача отримувати пенсію за віком на загальних умовах.

Аналіз наведених норм дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку про те, що показник середньої заробітної плати залишається незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, при переведенні на інший вид пенсії як це передбачено частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV, однак у випадку із заявою ОСОБА_2 мало місце призначення пенсії відповідно до Тимчасової угоди укладеної 15 січня 1993 року між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше. Відтак, підстави застосовувати положення ч.3 ст.45 Закону № 1058-IV відсутні.

Аналогічний висновок викладений у рішенні Верховного суду від 31.03.2015 (справа 21-612а14), який в силу приписів ст.244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що за наявності трудового стажу, достатнього для призначення пенсії за віком, та досягнення віку 60 років, як це передбачено ст.26 Закону №1058-IV, позивач має право на призначення такого виду пенсійних виплат. При цьому, відповідачем належними та допустимими доказами не спростована відсутність трудового стажу чи віку, необхідних для призначення пенсії за віком.

Згідно з ч.2 ст.40 Закону №1058-IV, показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислюється за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, особам, які звертаються за призначенням пенсій з початку 2016 року, пенсії мають призначатися із застосуванням усередненого показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в Україні за 2013-2015 роки.

Оскяльки, в даному випадку переведення з одного виду пенсії на інший відсутнє, а тому враховуючи, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком в 2016 році, то при призначенні такого виду пенсійних виплат відповідачем слід застосовувати середню заробітну плату в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення (2016) за призначенням пенсії.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновки суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача щодо: неврахування при розрахунку пенсії позивачу сум районного коефіцієнту та північної надбавки при визначені розміру заробітної плати, отримуваної у ВАТ «Сибнафта-Ноябрськнафтогаз» та в ТОВ «Сибнафта-Хантос», відповідно до наданих довідок, відмови в призначені позивачу пенсії за віком, згідно з ст.26 Закону №1058-IV, відмови у застосуванні усередненого показника середньої заробітної плати для обчислення пенсії у 2016 році; обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6 у період роботи позивача з 01.01.1984 по 31.12.1988.

Оскільки позивач не оскаржує постанову суду в частині відмови в позові, а тому в силу приписів ст.195 КАС України, така відмова не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2017 року у справі №348/592/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко

Повний текст Ухвали складено 10.11.2017