Справа № 565/1142/17
Суддя: Демчина Т.Ю.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 565/1142/17
Провадження № 2-а/565/109/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року 09 год. 50 хв. м. Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням судді Демчини Т.Ю., при секретарі судового засідання Ковальчук В.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Володимирецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобовязання відновити виплату пенсії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (надалі Володимирецького ОУПФ) з вимогою зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії за віком з 01 січня 2017 року. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вона перебуває на обліку у Володимирецькому ОУПФ та з 21.01.11 р. отримує пенсію за віком, призначену відповідно до норм Закону України «Про державну службу», продовжуючи з того часу працювати на посаді державного службовця. З 01 січня 2017 року, у звязку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.16 р. № 1774, виплату пенсії за віком їй припинено, а 18.01.17 р. протиправно відмовлено у відновленні пенсійних виплат.

В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача до суду не зявився, подав письмові заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Заперечення обґрунтовуються тим, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.16 р. №1774, продовжено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам з 01.01.17 р. по 31.12.17 р. Цим Законом внесені зміни до ст.37 Закону України «Про державну службу», які унеможливлюють продовження виплати пенсії позивачці. Зазначаючи про те, що відповідач діє в порядку, визначеному законодавством, просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, розглянувши дану адміністративну справу в порядку письмового провадження, дослідивши надані сторонами матеріали, прийшов до висновку про задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне.

З позовної заяви та заперечень відповідача судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Володимирецькому ОУПФ та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про державну службу", із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07.04.16 р., яка 12.05.16 р. набрала законної сили, Володимирецьке ОУПФ зобовязано відновити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку відповідно дост.55 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 02 вересня 2015 року.

Як вбачається із заперечень відповідача, на виконання вказаної постанови суду позивачу нарахована та виплачена пенсія за період з 02 вересня 2015 року по 31 грудня 2016 року. Проте, 01.01.17 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.16 р. №1774, яким внесені зміни до ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону № 3723-XII від 16.12.93 р. із змінами, який на даний час втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до деяких категорій осіб, у тому числі і позивача), та яким було установлено, що тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

18.01.17 р. ОСОБА_1 звернулась до Володимирецького ОУПФ із заявою про відновлення виплати пенсії.Листом від 01.02.17 р. відповідач відмовиву відновленні виплати їй пенсії, посилаючись на те, що позивач продовжує працювати на посаді, передбаченій Законом України "Про державну службу".

В той же час, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.15 р. №213-VIII, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного Кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.15 р. №213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про державну службу" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим законом не призначаються.

На час розгляду справи в суді особам, які підпадають під дію Закону України "Про державну службу", пенсія призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсіїв порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", у зв'язку з чим передбачені ч.1 ст.47 та ст.54 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для невиплати ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали.

Отже, починаючи з 01.06.15 р., право позивача на отримання пенсії відповідачем порушене, як було зазначено у постанові Кузнецовського міського суду Рівненської області від 07.04.16 р., яка набрала законної сили.

Відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 06.12.16 р. №1774, який набрав чинності з 01.01.17 р., до абзацу другого частини 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" внесені зміни, якими тимчасово, по 31 грудня 2017 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

На цій підставі Володимирецьким ОУПФ з 01.01.17 р. припинено виплату пенсії позивачу як особі, яка займає посаду державної служби,визначену Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу".

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" закріплено основоположні принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, серед яких є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд вважає, що позивач позбавлена пенсійної виплати в порушення вимог та положень ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в поєднанні зі ст.1 Першого протоколу, якою передбачено, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", дискримінація - рішення, дії або бездіяльність, спрямовані на обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (далі - певні ознаки), якщо вони унеможливлюють визнання і реалізацію на рівних підставах прав і свобод людини та громадянина; непряма дискримінація - рішення, дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика, які формально є однаковими, але під час здійснення чи застосування яких виникають чи можуть виникнути обмеження або привілеї стосовно особи та/або групи осіб за їх певними ознаками, крім випадків, якщо такі дії або бездіяльність, правові норми або критерії оцінки, умови чи практика об'єктивно виправдані метою забезпечення рівних можливостей для окремих осіб чи груп осіб реалізовувати рівні права і свободи, надані Конституцією і законами України.

Водночас, всупереч ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, позивачу з огляду на її рід занять припинено виплату пенсії,у той час як без будь-якого об'єктивного і розумного обґрунтування виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в однаковому з позивачем положенні, однак мають інший рід занять. Виплата такої пенсії не зупинена іншим особам, які працюють в інших сферах та секторах державного впливу та економіки.Таким чином, вочевидь має місце запровадження дискримінації відносно позивача при здійсненні останньою права на мирне володіння майном та отримання призначеної пенсії.

Стаття 1 Першого протоколу вищезазначеної Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Надбавки, доплати та пенсії є майном в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст.1 Першого протоколу, оскільки поняття майно існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння. Таке сподівання виникло у позивача з моменту призначення пенсії на підставі закону та набуття права на її виплату із зазначеного часу.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10, від 26 вересня 2014 pоку).

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.96 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції, і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту нормКонституціїне випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Згідно ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване статтями 22, 46, 58 Конституції України, статтею 14, статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм чинного законодавства.

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що з 01.01.17 р. виплата пенсії, призначеної ОСОБА_1, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Як вбачається з наданого відповідачем розпорядження № 120876 від 08.11.17 р., з 01.10.17 р. виплату пенсії ОСОБА_1 відновлено. Вказане відповідає положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.17 р., яким до ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону №3723-XII від 16.12.93 р. із змінами, який на даний час втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до деяких категорій осіб, у тому числі і позивача) внесені зміни в частині дати завершення періоду припинення виплати пенсії особам, до категорії яких належить позивач з 31 грудня 2017 року до 30 вересня 2017 року. За таких обставин права позивача на пенсію підлягають відновленню з 01.01.17 р. по 30.09.17 р. включно.

Відповідно до вимог ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, сплачений позивачем судовий збір при подачі позовної заяви у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Володимирецького ОУПФ.

Керуючись положеннями ст. 8, 9, 11, 94, 128, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Зобовязати Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити нара хування та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2017 року.

Присудити до стягнення на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий: