Справа № 523/13013/17
Суддя: Сувертак І. В.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/385/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" жовтня 2017 р. суддя Суворовського районного суду м. Одеси, Сувертак І.В., розглянувши справу в порядку скороченого провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 15 вересня 2017 року звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Просить визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 в частині відмови ОСОБА_1 у призначені одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 05.12.2016 року, який отримав інвалідність внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців № 11 від 4 серпня 2017 року; визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 05.12.2016 року, який отримав інвалідність внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання II групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, з 1999 року по грудень 2016 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 грудня 2016 року № 349 дск його було звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини шостої ст. 26, з урахуванням частини восьмої цієї ж статті, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до свідоцтва про хворобу №1618, затвердженого постановою військово-лікарської комісії Південного регіону від 01.12.2016 року за №1911 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв позивачу було поставлено діагноз: віддалені наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку (2004 рік) ускладненої перенесеною нейроінфекцією (2005 рік) у вигляді дрібновогнищевої симптоматики, стійких виражених цефалічного, вестибуло-атактичного та астено-вегетативного пароксизмальними розладами свідомості та помірним порушенням функції центральної нервової системи, гіпертонічна хвороба 1 ст., гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей. Травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. З 5 грудня 2016 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, що засвідчується довідкою до акту огляду МСЕК від 05.12.2016 серії 12AAA № 294041. Після чого, 22 грудня 2016 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975. Відповідач 17 лютого 2017 року протоколом комісії військової частини вирішив, що підстави для надання командиру частини висновку про можливість призначення та сплати позивачу вказаної допомоги є недостатніми та в обґрунтування свого рішення з посиланням на постанову КМУ від 25.12.2013 року № 975 вказав на відсутність доказів отримання позивачем травми не під час кримінального чи адміністративного правопорушення або внаслідок дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року визнано протиправним та скасовано рішення комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військової частини НОМЕР_1 (далі Комісія) щодо позивача, оформлене протоколом №5 від 17.02.2017 р. та зобов`язано Комісію повторно розглянути документи стосовно ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до п.3.9. Інструкції затвердженої наказом командира військової частини НОМЕР_1 №191 від 09.12.2016 р. Однак, Комісія (протокол засідання Комісії від 04.08. 2017 року №11) знову ухвалила висновок про відсутність підстав для призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги, посилаючись знову ж таки на ті-ж підстави - відсутність доказів отримання травми не під час кримінального чи адміністративного правопорушення або внаслідок дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Вищевказане рішення та дії щодо не сплати одноразової грошової допомоги позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся з вказаним позовом до суду.
18 вересня 2017 ухвалою Суворовського районного суду відкрито скорочене провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
17 жовтня 2017 року відповідач Військова частина НОМЕР_1 , надав письмові заперечення та просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на те, що позивач не надав документ, що свідчить про причини та обставини травми, про те, що вона не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Надання такого документа передбачено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 р. З цих підстав позивачеві відмовлено у призначені і виплаті одноразової грошової допомоги, Крім того, відповідач зазначив, що вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги є необґрунтованою, оскільки відповідач буде позбавлений реалізувати своє дискреційне повноваження при розгляді звернення позивача.
Відповідач, Комісія з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військової частини НОМЕР_1 , в установлений строк заперечень не надало.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, що беруть участь у справі.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 , з 1999 року по грудень 2016 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 грудня 2016 року №349 дск його було звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини шостої ст. 26, з урахуванням частини восьмої цієї ж статті, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»
Відповідно до свідоцтва про хворобу №1618, затвердженого постановою військово-лікарської комісії Південного регіону від 01.12.2016 року за №1911 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв мені було поставлено діагноз: віддалені наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку (2004 рік) ускладненої перенесеною нейроінфекцією (2005 рік) у вигляді дрібновогнищевої симптоматики, стійких виражених цефалічного, вестибуло-атактичного та астено-вегетативного пароксизмальними розладами свідомості та помірним порушенням функції центральної нервової системи, гіпертонічна хвороба 1 ст., гіпертонічна ангіопатія
З 5 грудня 2016 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, що засвідчується довідкою до акту огляду МСЕК від 05.12.2016 серії 12ААА № 294041.
Після чого, 22 грудня 2016 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.
Однак, відповідач, 17 лютого 2017 року протоколом комісії військової частини вирішив що підстави для надання командиру частини висновку про можливість призначення та сплати позивачу вказаної допомоги є недостатніми та в обґрунтування свого рішення з посиланням на постанову КМУ від 25.12.2013 року № 975 вказав на відсутність доказів отримання позивачем травми не під час кримінального чи адміністративного правопорушення або внаслідок дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року визнано протиправним та скасовано рішення комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військової частини НОМЕР_1 щодо позивача, оформлене протоколом №5 від 17.02.2017 р. та зобов`язано Комісію повторно розглянути документи стосовно позивача та прийняти рішення відповідно до п.3.9. Інструкції затвердженої наказом командира військової частини НОМЕР_1 №191 від 09.12.2016р.
Однак, Комісія (протокол засідання від 04.08.2017 року №11) знову ухвалила висновок про відсутність підстав для призначення і виплати Позивачу одноразової грошової допомоги, посилаючись знову ж таки на відсутність доказів отримання позивачем травми не під час кримінального чи адміністративного правопорушення або внаслідок дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Відмову військової частини НОМЕР_1 в призначені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги суд вважає протиправним з таких підстав.
Відповідно до положень статті 45 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 41).
Відповідно до статті 1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 цього ж Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 цього ж Закону, його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти
Згідно з частиною 1 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пунктів 4, 5 частини другої зазначеної статті Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Пунктом "б" частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності другої групи.
Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання статей 16-2 та 16-3 Закону № 2011-ХІІ Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі - Порядок № 975), за змістом пункту 3 якого днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 11 Порядку № 975 визначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Бюджетні призначення, які виділяються на утримання та фінансування військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, різні.
Військова частина НОМЕР_1 має свій кошторис, а забезпечення її діяльності здійснюються за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, головним розпорядником яких є командир військової частини НОМЕР_1 .
Разом з тим, Міністерство оборони України має свій кошторис, діяльність Міністерства оборони України також здійснюється за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, але за виключенням бюджетних асигнувань, які виділяються на забезпечення діяльності військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 4.13 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2014 року №530 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 р. за № 1294/26071), порядок оформлення, призначення, фінансування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4.7 цього розділу, у військовій частині НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частинах визначається наказом командира військової частини НОМЕР_1 .
Наказом №191 командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2016р. затверджена Інструкція про Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у військовій частині НОМЕР_1 та підпорядкованих військових частинах та наказом командира в/ч НОМЕР_1 №215 від 24.12.2016 р. затверджено склад комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військової частини НОМЕР_1 , яка діє у складі військової частини.
За таких обставин питання щодо призначення соціальної виплати підлягає вирішенню військовій частині НОМЕР_1 .
Позивачу встановлено другу групу інвалідності (травма та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби) 05.12.2016 року.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок травми, захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, в випадку Позивача, саме з моменту встановлення інвалідності - 05.12.2016 року.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 у справі № К/800/1679/14 та постанові Верховного суду України в від 10.03.2015 № 21-563а14.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На думку суду, відсутність у довідці військової частини НОМЕР_2 відомостей щодо отримання позивачем травми під час кримінального чи адміністративного правопорушення або є наслідком дій позивача у стані алкогольного, наркотичного та токсичного сп`яніння покладає на відповідача обов`язок доказування отримання травми під час таких названих дій.
Військова частина НОМЕР_2 після 2014 року перестала існувати на території АР Крим та місце знаходження її архіву суду не відомі, а вжиті позивачем заходи (звернення до центрального архіву, архіву округу, військової частини-правонаступниці) щодо їх розшуку залишились без належних результатів.
Таким чином, позивач вжив заходів щодо надання документа, що свідчить про причини та обставини поранення, але не з його вини такий документ отримати не вдалось.
При цьому слід врахувати, що військова частина НОМЕР_3 підпорядкована відповідачу та є правонаступником в/ч НОМЕР_2 в якій позивач проходив службу в 2004 році, та те що матеріали особової справи зберігаються у відповідача, а тому Комісія мала можливість перевірити її на предмет наявності у вказаний період відповідних записів, так як в разі отримання позивачем травми в 2004 році в зв`язку з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо вона є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, то данні обставини повинні були найти своє відображення за наслідками проведеного обов`язкового розслідування командуванням військової частини шляхом притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Про відсутність вчинення відповідачем зазначених порушень також свідчить службова характеристика позивача підписана командиром військової частини НОМЕР_2 у 2004 році.
Крім того, слід зазначити, що станом на листопад 2004 року (час отримання Позивачем) у довідці про отримання травми згідно вимог наказу МО України №2 від 04.01.1994 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України» вказувалось «при яких обставинах, виконанні робіт, де, на службі чи ні, у відпустці», а вимоги вказувати у довідці «в стані алкогольного сп`яніння чи ні» було введено лише з 2011 року після внесення змін до форми довідки про обставини справи Наказом Міністра оброни України від 01.08.2011 № 466.
Дані обставини вже встановлені постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року по справі № 815/2948/17, яка набрала законної сили, та в силу положення ч. 1 ст. 72 КАС України не доказуються.
Також суд вважає, що на законодавчому рівні форма документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно непов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження не визначена, не встановлена та не затверджена, а тому вимога відповідача щодо необхідності надати позивачу докази того, що він отримав травму та йому встановлена ІІ група інвалідності при обставинах, які не пов`язані з вчиненням ним злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження є такою, що не відповідає вимогам вищезазначених законів та нормативних актів та не може бути підставою для відмови у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги.
Більш того, суд вважає, що не можуть сприйматись до уваги доводи відповідача, що позивачем при зверненні до військової частини НОМЕР_1 не надано документи, що свідчать про обставини отримання травми, адже Позивачем надане свідоцтво про хворобу №1618, затвердженого постановою військово-лікарської комісії Південного регіону від 01.12.2016 року за №1911, яким встановлено причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв позивача, пов`язаних з виконуванням обов`язків військової служби, та інші вищезазначені документи у тому числі і рішення суду, які дають відомості про обставини отримання травми.
Очевидним є той факт, що позивач отримав травму під час проходження військової служби, яке стало причиною встановлення інвалідності, тому має право на отримання гарантованої державою одноразової допомоги.
Позбавлення позивача права на отримання такої допомоги внаслідок ненадання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, суд вважає порушенням його прав та законних інтересів.
Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Вищого адміністративного суду України від 17.08.2017 року по справі К/800/21561/17.
Таким чином, виходячи з викладеного, позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії, травми та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, має законне право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, а тому заперечення представника відповідача про те, що позивач не надав документ, що свідчить про причини та обставини поранення, суд не приймає до уваги.
Окрім того, доводи відповідача про те, що питання про прийняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату йому грошової допомоги носить дискреційний характер, суд сприймає критично.
За змістом Рекомендації Комітету Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Законодавством не визначено право суду переймати на себе функції та повноваження інших органів державної влади, які реалізуються відповідними суб`єктами владних повноважень в межах закону на власний розсуд (дискреційні повноваження), без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами.
Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно ч. 3 ст. 105 КАС України позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.
У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.
Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна позиція випливає зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року у справі №826/17109/13-а.
Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
При цьому, судом має бути враховано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Керуючись, ст. ст. 10, 11, 158, 160, 163, 183-2 КАС України, суд -
П о с т а н о в и в :
Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 в частині відмови ОСОБА_1 у призначені одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 05.12.2016 року, який отримав інвалідність внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, № 11 від 4 серпня 2017 року.
Визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 05.12.2016 року, який отримав інвалідність внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 5 грудня 2016 року.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк із дня отримання копії постанови.
Суддя