Справа № 815/3801/17
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3801/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., суддів Бжассо Н.В., Танцюри К.О., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення Державної міграційної служби України №30-17 від 31.01.2017 року щодо відмови позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення Державної міграційної служби України №30-17 від 31.01.2017 року щодо відмови позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В судовому засіданні 30.10.2017 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю (а.с.158), в якій також підтримав заявлені позовні вимоги з огляду на те, що позивач не має можливості зараз повернутись до країни походження з-за проведення там громадянської війни. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у письмових запереченнях проти позову, а тому суд, на підставі положень ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження 14.11.2017 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановлює наступні факти та обставини.

Відповідач на підставі ст.7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» є центральним органом державної виконавчої влади та згідно ст.ст.11,12 цього ж Закону здійснює повноваження щодо прийняття рішення про надання особам статусу біженця, а тому його рішення з цього приводу на підставі ст.55 Конституції України, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства.

29.05.2016 року позивач вибув до України через неспокійну ситуацію на території Лівії, авіарейсом Тріполі (Лівія) - Стамбул (Туреччина) - Київ (Україна).

21.06.016 року позивач звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою №126 (а.с.72-73) про прийняття рішення про оформлення документів для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

05.07.2016 року наказом першого заступник начальника Управління у справах біженців ГУДМС України в Одеській області у відповідності до ст.8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" прийнято рішення здійснити оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту позивачем, особова справа №2016OD0095.

13.01.2017 року за результатами розгляду особової справи №2016OD0095 Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС України в Одеській області на підставі абз.4 п.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" склало висновок про відмову позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

31.01.2017 року рішенням Державної міграційної служби України №30-17 (а.с.43) позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1 та п.13 ч.1 ст.1 Закону, відсутні. У висновку, зокрема, зазначено, що військові дії у країні громадянської належності не є підставою для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також міграційний орган зазначив, що заявник не надав жодних переконливих пояснень або тверджень реального ризику бути підданим смертній карі, виконанню вироку про смертну кару, тортурам, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Суд вважає вказане рішення таким, що відповідає законові з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п.13 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Згідно з ч.5 ст.10 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Необхідність доказування наявності умов для надання статусу біженця знаходить своє підтвердження у міжнародно-правових документах. Згідно з п. 195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Виходячи зі змісту Конвенції про статус біженців 1951 року та ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", поняття "біженець" включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця. До таких підстав відносяться: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства - за межами країни свого колишнього місця проживання; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

При цьому "побоювання стати жертвою переслідувань" складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи "побоювання". "Побоювання" є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальна інформація по країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Крім того, Директива Ради Європейського Союзу "Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту" від 27.04.2004 № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Як встановлено в ході розгляду справи, позивач звернувся до органів міграційної служби, мотивуючи свою заяву переслідуванням його у країні походження з боку терористичного угрупування та неможливістю повернення на батьківщину через громадянську війну в Лівії.

Після аналізу матеріалів особової справи позивача можливо дійти висновку, що він надав неправдоподібну інформацію про себе, зазначений факт не дозволяє вважати достовірним наданий елемент клопотання, так, наприклад: на Батьківщині його ніколи не переслідували за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної грипи або наявності політичних переконань (з протоколу співбесіди від 05.07.2016 року, арк. 10).

Також, позивач ніколи не був причетний до інцидентів із застосуванням фізичного насилля, щоб були пов'язані із вищезазначеними ознаками (з анкети від 30.06.2016 рок, арк.7). Додатково, позивач не вказує на можливість свого переслідування за вищезазначеними ознаками у якості причини, за якої він наразі не може повернутися на Батьківщину.

Стосовно наявності певних політичних поглядів, позивач стверджує, що ані він, ані його близькі родичі ніколи не були членами жодних політичних, релігійних, військових або громадських організацій (з анкети від 30.06.2016 року арк.7). Також, позивач не приймав активної участі у політичному житті країни громадянської належності (з протоколу співбесіди від 05.07.2016 року, арк. 5), у нього ніколи не виникало проблем з державними органами Лівії, що б могли бути пов'язані із вищезазначеною обставиною (з протоколу співбесіди від 05.07.2016року, арк. 10-11).

Стосовно національності та віросповідання, позивач є бербером, мусульманином за віросповіданням (з анкети від 30.06.2016 року, арк.7), що є переважаючими етнічними та релігійними групами на території Лівії.

Додатково позивач зазначив, що він ніколи не зазнавав погроз або переслідувань за вищевказаними ознаками (з протоколу співбесіди від 05.07.2016 року, арк.10).

Враховуючи вищезазначене, вбачається, що причиною виїзду позивача з Лівії слугувало загальне нестабільне становище та політична криза на території країни громадянської належності, а не загроза зазнати переслідувань. На це також додатково вказують і твердження позивача під час протоколу співбесіди, відповідно до яких він вказує на скрутне матеріальне становище його родини (арк. 4 додаткового протоколу співбесіди від 06.10.2016 року), відсутність постійного місця роботи у нього на Батьківщині (арк. 5 анкети від 30.06.2016 року). Разом з тим, за матеріалами особової справи спостерігається, що його близькі родичі в м. Тріполі (Лівія) працевлаштовані, працюють на престижних посадах (арк. 2-4 анкети від 30.06.2016року), що вказує на наявність засобів до існування у випадку повернення позивача на Батьківщину.

З матеріалів особової справи шукача захисту спостерігаються суттєві розбіжності в його твердженнях з приводу ймовірних випадків вчинених стосовно нього пограбувань, які вказують на елемент приховування важливих деталей, що, в свою чергу, істотно знижує рівень довіри до заяви особи та свідчить про зловживання нею процедурою набуття міжнародного захисту.

Таким чином, з урахуванням повідомленої позивачем інформації щодо причин його виїзду з країни походження та матеріалів його особової справи суд приходить до висновку про відсутність доказів переслідування його в країні походження за ознакою віднесення до певної соціальної чи релігійної групи чи заняття ним політичною діяльністю, а це свідчить про відсутність у нього Конвенційної ознаки біженця, в зв'язку із чим, оскаржене рішення відповідача щодо відмови у наданні позивачу статусу біженця є ґрунтовним та таким, що підтверджено відповідними доказами.

Щодо наявності підстав для надання позивачу додаткового захисту, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

З ІКП спостерігається поліпшення загальної соціально-політичної ситуації в країні громадянської належності позивача. Згідно з ІКП: Назва статті: Доклад Генерального секретаря о Миссии Организации Обьединенных Наций по поддержке в Ливии

Сайт:http://www.refworld.org.ru/cgi-bin/texis/vtx/rwmain?page=search&docid=57469bb64&skip=0&query=%D0%9B%D0%B8%D0%В2%D0%В8%D1%8F Дата: 16.05.2016 року

Назва статті: В ООН позитивно оценивают итоги женевского раунда по урегулированию конфликта в Ливии Сайт:http://tass.ru/mezhdunarodnaya-panorama/2183483

Дата: 12.08.2015 року.

Зміст статті: Женевский раунд политического диалога по урегулированию конфликта в Ливии "прошел в позитивной атмосфере". Такую оценку двухдневным дискуссиям дала Миссия ООН по поддержке в Ливии (МООНПЛ)...

Спостерігаються позитивні тенденції щодо покращення ситуації в галузі безпеки. Відповідно до ІКП: Назва статті: Американская авиация разбомбила позиции ИГИЛ в родном городе ливийского диктатора Муаммара Каддафи

Сайт:http:www.dialog/ua/hews/93243_ Дата:02.08.2016 року.

Також, спостерігаються регулярні постачання гуманітарної допомоги потребуючим на території Лівії. Відповідно до ІКП:

Назва статті: Доклад Генерального секретаря о Миссии Организации

Обьединенных Наций по поддержке в Ливии Сайт: Сайт: http://www.refworld.org.ru/cgi-bin/texis/vtx/rwmain?page=search&docid=57469bb64&skip=0&query=%D0%9B%D0%B8%D0%В2%D0%В8%D1%8F

Дата: 16.05.2016 року Зміст статті:

З ІКП спостерігаються тенденції до стабілізації політичного життя в країні громадянської належності заявника, формування та укріплення національної єдності. Відповідно до ІКП: Назва статті:Доклад Генерального секретаря о Миссии Организации Обьединенных Наций по поддержке в Ливии Сайт: http://www.refworld.org.ru/cgi-bin/texis/vtx/rwmain?page=search&docid=57469bb64&skip=0&query=%D0%9B%D0%B8%D0%В2%D0%В8%D1%8F Дата: 16.05.2016 року.

Також, державною владою Лівії здійснюються спроби впровадження правового га демократичного порядку на території країни. Відповідно до ІКП: Назва статті: Доклад Генерального секретаря о Миссии Организации Обьединенных Наций по поддержке в Ливии Сайт: http://www.refworld.org.ru/cgi-bin/texis/vtx/rwmain?page=search&docid=57469bb64&skip=0&query=%D0%9B%D0%B8%D0%В2%D0%В8%D1%8F Дата: 16.05.2016 року

Згідно з ІКП: Назва статті: Доклад Генерального секретаря о Миссии

Организации Обьединенньїх Наций по поддержке в Ливии Сайт: http://www.refworld.org.ru/cgi-bin/texis/vtx/rwmain?page=search&docid=57469bb64&skip=0&query=%D0%9B%D0%B8%D0%В2%D0%В8%D1%8F Дата: 16.05.2016 року

З ІКП спостерігається стабілізація становища в Лівії після приходу до влади уряду національної єдності.

Відповідно до ІКП: Назва статті: Правительство национального единства Ливии берет власть в свої руки после отставки оппозиционного кабинета Сайт:

http://www.almasdarnews.com/article/%D0%BF%D1%80%D0%В0%D0%В2%D0%B8%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D1%81%D1%82%D0%82%D0%BE-%D0%BD%D0%B0%D1%86%D0%B8%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%BE%D0%B3%D0%BE-%D0%B5%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D1%81%D1%82%D0%82/

Дата:06.04.2016 року

За останній період часу помітний суттєвий прогрес у галузі забезпечення безпеки та нейтралізації діяльності озброєних банд у Лівії.

Відповідно до ІКП: Назва статті.Доклад Генерального секретаря о Миссии Организации Обьединенных Наций по поддержке в Ливии

Сайт: http://www.refworld.org.ru/cgi-bin/texis/vtx/rwmain?page=search&docid=57469bb64&skip=0&query=%D0%9B%D0%B8%D0%В2%D0%В8%D1%8F Дата: 16.05.2016 року

Зміст статті: ...Хотя обстановка в области безопасности в западном регионе в целом оставалась нестабильной, достигнутые на местах договоренности о прекращении огня вказались достаточно зффективными для предупреждения зскалации инцидентов...

Відповідно до ІКП: Назва статті: Правительство национального единства Ливии берет власть в свои руки после отставки оппозинионного кабинета Сайт: http://www.almasdarnews.com/article/%D0%BF%D1%80%D0%В0%D0%В2%D0%B8%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D1%81%D1%82%D0%82%D0%BE-%D0%BD%D0%B0%D1%86%D0%B8%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%BE%D0%B3%D0%BE-

%D0%B5%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D1%81%D1%82%D0%82/ Дата:06.04.2016 року.

Директива Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 29.04.2004 № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватись з наведеного вище питання: реальна спроба обгрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Враховуючи вищезазначене, немає підстав вважати, що позивач має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Також аналізом наданих матеріалів разом із наявною інформацією по країні громадянського походження позивача можливо підтвердити відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання йому додаткового захисту в Україні через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до позивача нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину, в регіоні постійного проживання іноземця відсутні будь-які збройні конфлікти.

Отже, при розгляді заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідач належним чином вивчив наведені ним обставини, дослідив інформацію по країні походження, проте з огляду на імперативні приписи, сформульовані у статті 6 Закону, суб'єкт владних повноважень правомірно відмовив у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки встановлено наявність умов, за яких такий статус не надається.

Таким чином, суд вважає, що відповідач довів суду правомірність прийнятого рішення відносно позивача, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення Державної міграційної служби України №30-17 від 31.01.2017 року щодо відмови позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не підлягає задоволенню на підставі положень ч.1 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення Державної міграційної служби України №30-17 від 31.01.2017 року щодо відмови позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Головуючий суддя Єфіменко К.С.

Судді Бжассо Н.В.

Танцюра К.О.