Справа № 814/1569/17
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2017 р. Справа № 814/1569/17

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Бондарь В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Інгул",
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області,
за участю

представника позивача:

Чамари Л.В.,

представника відповідача:

Гави О.О.

провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2017р. № ,
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Інгул" звернулось до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2017 року на суму 321 036, 25 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Публічне акціонерне товариство "Інгул" має весь пакет документів щодо правовідносин свого часу з контрагентами ПП "ВКП "Південьдеревопостач", ТОВ "Соріон", ТОВ "Белеріанд", ТОВ "Біз-Торг" та ТОВ "Укрюгконтракт", а відповідач під час винесення спірного податкового повідомлення-рішення безпідставно заперечив можливість врахування сплачених на користь цих контрагентів коштів до податкового кредиту, помилково кваліфікуючи зазначені господарські операції як безтоварні та нікчемні.

Відповідачем надано письмові заперечення, які обґрунтовані тим, що позивачем під час перевірки не надано до податкового органу доказів реального здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками, не підтверджено зв'язок понесених на користь позивача витрат з його господарською діяльністю, на підставі чого відповідач вважає податкове повідомлення-рішення від 25.04.2017 року правомірним та таким, що відповідає нормам діючого законодавства, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволені позову.

Дослідив матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство "Інгул" зареєстровано в якості юридичної особи у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради 07.07.1993 року.

Як встановлено судом, відповідачем проводилась позапланова виїзна перевірка ПАТ "Інгул" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами постачальниками ПП "ВКП "Південьдеревопостач" за період вересень - жовтень 2014 року, ТОВ "Соріон" за листопад 2014 року, ТОВ "Белеріанд" за листопад 2014 року, ТОВ "Біз-Торг" за січень 2015 року, ТОВ "Укрюгконтракт" за квітень 2015 року та контрагентами покупцями, яким у подальшому були реалізовані товари (послуги), придбані у вищенаведених контрагентів - постачальників.

За результатами вищевказаної перевірки податковим органом складено акт від 31.03.2017 року № 150/14-29-14-08/20915842 про результати позапланової виїзної перевірки ПАТ "Інгул", яким встановлено порушення: - пп. 198.1, 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового Кодексу України № 2755- УІ від 02.12.2010 р. із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 256 829 грн., в тому числі:

- за вересень 2014 року на суму ПДВ 57828 грн.;

- за жовтень 2014 року на суму ПДВ 20550 грн.;

- за листопад 2014 року на суму ПДВ 71114 грн.;

- за січень 2015 року на суму ПДВ 12000 грн.;

- за квітень 2015 року на суму ПДВ 95307 грн.

На підставі акту перевірки від 31.03.2017 року № 150/14-29-14-08/20915842 відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення від 25.04.2017 року № про збільшення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 321 036, 25 гривень.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням від 25.04.2017 року № позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення базується на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо наступних порушень: п. 198.1, п. 198.3 ст.198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 256 829 грн.

Між ПАТ "Інгул" та ПП "ВКП "Південьдеревопостач" (попередня назава ПП "Стрікс") був укладений договір купівлі продажу б/н від 08.09.2014р., за умовами якого ПП "ВКП "Південьдеревопостач" (Продавець) зобов'язується передати у власність та доставити своїми силами і засобами ПАТ "Інгул" (Покупець) матеріали (товар), а покупець зобов'язується прийняти у власність товари та сплатити грошову суму, визначену у рахунку фактурі.

Позивачем до перевірки надано податкові, видаткові накладні, отримані від ПП "ВКП "Південьдеревопостач" за період вересень - жовтень 2014 року.

Дані операції в бухгалтерському обліку по постачальнику ПП "ВКП "Південьдеревопостач" відображені наступними проводками: Дт. рах. 201 "Сировина і матеріали" на суму 391 890 грн.; Дт рах. 64 "Податковий кредит" на суму 78 378 грн. та Кт рах. "Розрахунки з вітчізняними постачальниками" на суму 470268 грн.

Розрахунки між суб'єктами господарювання проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 743 від 02.09.2014р., №775 від 11.09.2014р., № 795 від 17.09.2014р., № 823 від 25.09.2014р., № 851 від 01.10.2014р., № 876 від 14.10.2014р. та № 921 від 29.10.2014р.

Згідно наданих первинних бухгалтерького документів та регістрів бухгалтерського обліку, встановлено, що придбані товари у ПП "ВКП "Південьдеревопостач" були використані при здійснені основного виду діяльності позивача.

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом - постачальником ПП "ВКП "Південьдеревопостач". Такі висновки були зроблені з огляду на те, що підприємство не знаходиться за податковою адресою; відсутня достатня кількість трудових ресурсів; відсутні траспортні засоби, не встановлено згідно ЄРПН придбання послуг транспортування або оренди транспорту. Крім того, до перевірки не надано товарно -транспортні накладні, тобто не можливо підтвердити факт руху товарів.

Тобто, як зазначає відповідач, аналізом звітності з ПДВ за перевіряємий період, встановлено маніпулювання податковою звітністю та підміни товару.

Враховуючи наведену інформацію ПП "ВКП "Південьдеревопостач" не підтверджено фактичного здійснення операцій з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за вересень - жовтень 2014 року.

Отже, перевіркою встановлено відсутність реальної можливості поставок товарів контрагентами ПАТ "Інгул", що свідчить про укладення угод без мети реального настання правових наслідків, без економічної вигоди, виключно з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, проведено документально фактично не здійснені господарські операції для отримання податкової вигоди.

Відповідно до Акту перевірки, податківцями заперечується можливість врахування зазначеної суми у податкового кредиті, та відповідно право позивача на її бюджетне відшкодування на тій підставі, що позивач свій власний податковий кредит формував за рахунок ПП "ВКП "Південьдеревопостач", у якого відсутні трудові ресурси, відсутні транспортні засоби.

Отже, перевіркою не підтверджено факт реального здійснення господарської операції ПАТ "ІНГУЛ" із контрагентом-постачальником ПП "ВКП "Південьдеревопостач" за період вересень - жовтень 2014 року. Тому, позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість по операціям з придбання ТМЦ у контрагента-постачальника ПП "ВКП "Південьдеревопостач" за вересень 2014 року на загальну суму ПДВ 57828 грн. та жовтень 2014 року на загальну суму ПДВ 20 550 грн.

Між ПАТ "Інгул" та ТОВ "Соріон" укладено договір підряду № 10/11/14 від 10.11.2014 року, згідно якого ПАТ "Інгул" (Замовник) доручає, а ТОВ "Соріон" (Виконавець) зобов'язується в межах договірної ціни на власний ризик та передбачений договором строк виконати роботи з ремонту даху виробничого цеху з використанням матеріалів замовника.

Позивачем до перевірки надано податкову накладну, виписану ТОВ "Соріон" за період листопад 2014 року № 19 від 28.11.2014р.

Відповідачем по контрагенту-постачальнику ТОВ "СОРІОН" встановлено наступне: - підприємство не знаходиться за податковою адресою (фактичне місце ведення діяльності розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку) при відсутності укладених договорів оренди інших приміщень; - не можливо підтвердити здійснення здійснення будівельних робіт в задекларованих об'ємах в зв'язку з відсутністю у ТОВ "СОРІОН" основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; недостатня кількість трудових ресурсів.

Отже, перевіркою не підтверджено факт реального здійснення господарської операції ПАТ "ІНГУЛ" із контрагентом-постачальником ТОВ "СОРІОН" за період листопад 2014 року. Тому, позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість по операціям з придбання послуг з ремонту даху виробничого цеху у платника податків контрагента-постачальника ТОВ "СОРІОН" за період лиистопад 2014 року на загальну суму ПДВ 33 520, 59 грн.

Між ПАТ "Інгул" та ТОВ "Белеріанд"укладено договори поставки № 7/11/14 від 07.11.2014р., № 11/11/14 від 11.11.2014 р., № 13/11/14 від 13.11.2014 року, № 17/11/14 від 17.11.2014р., № 18/11/14 від 18.11.2014р., згідно яких ТОВ "Белеріанд" (Постачальник) зобов'язується поставити своїми силами і засобами та передати у власність ПАТ "Інгул" (Покупець), який зобов'язується прийняти у власність товар та сплатити грошову суму, визначену у рахунку - фактурі.

Позивачем до перевірки надано податкові, видаткові накладні, отримані від ТОВ "Белеріанд" за період листопад 2014 року.

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом - постачальником ТОВ "Белеріанд". Такі висновки були зроблені з огляду на те, що підприємство не знаходиться за податковою адресою; відсутня достатня кількість трудових ресурсів; відсутні траспортні засоби, не встановлено згідно ЄРПН придбання послуг транспортування або оренди транспорту. Крім того, до перевірки не надано товарно -транспортні накладні, тобто не можливо підтвердити факт руху товарів.

Тобто, як зазначає відповідач, аналізом звітності з ПДВ за перевіряємий період, встановлено маніпулювання податковою звітністю та підміни товару.

Між ПАТ "Інгул" та ТОВ "БІЗ - ТОРГ" укладено договір поставки № від 10-ф від 15.12.2014р., згідно якого ТОВ "БІЗ - ТОРГ" (Постачальник) зобов'язується поставити своїми силами і засобами та передати у власність ПАТ "Інгул" (Покупець), який зобов'язується прийняти у власність товар та сплатити грошову суму, визначену у рахунку - фактурі.

Позивачем до перевірки надано податкові, видаткові накладні, отримані від ТОВ "БІЗ - ТОРГ" за період січень 2015 року.

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом - постачальником ТОВ "БІЗ - ТОРГ". Такі висновки були зроблені з огляду на те, що до перевірки не надано товарно -транспортні накладні, тобто не можливо підтвердити факт руху товарів.

Тобто, як зазначає відповідач, аналізом звітності з ПДВ за перевіряємий період, встановлено маніпулювання податковою звітністю та підміни товару.

Між ПАТ "Інгул" та ТОВ "УКРЮГКОНТРАКТ" укладено договір поставки № 27-02 від 27.02.2015р., згідно якого ТОВ "УКРЮГКОНТРАКТ" (Постачальник) зобов'язується поставити своїми силами і засобами та передати у власність ПАТ "Інгул" (Покупець), який зобов'язується прийняти у власність товар та сплатити грошову суму, визначену у рахунку - фактурі.

Позивачем до перевірки надано податкові, видаткові накладні, отримані від ТОВ "УКРЮГКОНТРАКТ" за період квітень 2015 року.

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом - постачальником ТОВ "УКРЮГКОНТРАКТ". Такі висновки були зроблені з огляду на те, що до перевірки не надано товарно -транспортні накладні, тобто не можливо підтвердити факт руху товарів.

Суд не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Суд зазначає, що правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України від 16.07.1999р. № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (зі змінами і доповненнями) (далі - Закон про бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський облік визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Порядок формування податкового кредиту з 01.01.2011 року визначений ст. 198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Відповідно до п.п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, відповідно до Кодексу у підприємства є право на включення до податкового кредиту сплачених сум іншому платнику податку за умови проведення реальної господарської операції та наявності первинних документів, які підтверджують її проведення.

У будь-якому випадку, відповідно до вимог ч.1 ст.71 КАС України обов'язок доказування обставин безтоварності та не реальності господарських договорів покладено на податковий орган, а не на платника податків.

На думку суду, відповідачем таких доказів не надано, а висновки, зроблені в Акті перевірки є бездоказовими.

Крім того, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Водночас, суд зазначає, що нормами Податкового кодексу України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом встановлено, що видаткові накладні від постачальників заповнені належним чином, кожен з документів містить усі необхідні реквізити та відомості про зміст господарської операції у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Податкові накладні складені відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України.

Крім того, судом встановлено, що поставлені контрагентами - постачальниками товари були використані ПАТ "Інгул" у власному господарстві.

Ті обставини, що у постачальників позивача недостатньо власних трудових чи матеріальних ресурсів, або в ланцюгах постачальників є сумнівні підприємства чи навіть підприємства, які визнані фіктивними, є лише приводом (сигналом) для більш ретельної перевірки (дослідження) їх діяльності. Самі по собі ці обставини не можуть бути підставами для позбавлення покупців цих підприємств права на віднесення сплачених на їх користь коштів до податкового кредиту.

Відповідач невиправдано спрощує процес доведення факту відсутності реальних господарських операцій.

Стосовно не надання товарно - транспортних накладних суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.01.2015 р. у справі № 826/15167/13-а за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару.

Пунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010] VI, із змінами та доповненнями передбачено, що прибуток із джерелом походже Україні та за її межами, визначається шляхом коригування (збільшення або змев фінансового результату до оподаткування (прибутку, збитку), визначеного у фін звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) буxгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності на різниці, що виникають віді до положень цього розділу.

Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачанн: розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредите товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фіна] лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення подлаткових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок ш податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі посі товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, і відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує ш податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена від до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що за факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

В свою чергу, відповідач в акті перевірки зазначав про не доведеність реальності придбання та використання товарів від контрагентів у межах господарської діяльності, посилаючись на те, що контрагент позивача відсутній за своїм місцезнаходженням.

Разом з цим, відповідачем в силу ст.71 КАС України не надано жодного доказу того, що на момент видачі податкових накладних контрагент позивача не знаходився за адресою, що зазначена у податкових накладних.

Слід також зазначити, що незнаходження юридичної особи за її місцезнаходженням тягне наслідки передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", із застосуванням певної процедури, встановленої цим законом, серед яких невизнання органом ДПС даних податкової звітності контрагентів такої юридичної особи, як і встановлення ознак нікчемності його угод не значиться.

Разом з цим, з боку відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що у контрагента позивача на час здійснення господарських операцій із позивачем були відсутні необхідні умови для її проведення.

Також, відповідачем не надано до суду будь - яких доказів застосування до контрагентів позивача фінансових санкцій, наявності вироків судів по закінченим кримінальним справам та інших допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності безтоварності (реальності) господарських операцій або порушення публічного порядку з боку контрагентів або позивача.

Відповідно до ст. 61 Конституції України встановлена індивідуальна відповідальність за вчинення правопорушення, тобто платник податків відповідає лише за свої дії, а не за дії своїх контрагентів.

Крім цього, слід зазначити, що органи податкової служби не наділені повноваженнями за власною ініціативою визнавати нікчемними (недійсними) господарські угоди між двома суб'єктами господарювання з огляду на норми Закону "Про державну податкову службу" та ст.20 Податкового кодексу України.

В той же час, судом встановлено (доказів про інше відповідачем суду не надано) що у позивача була відсутня, як головна мета одержання доходу винятково або переважно за рахунок податкової вигоди. Навпаки, судом було встановлено намір здійснювати та фактичне здійснення реальної підприємницької діяльності позивачем.

Суд також дійшов висновку, що дії позивача, як платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідачем не наведено правової підстави та не надано належних доказів на підтвердження нікчемності укладених позивачем з його контрагентами угод.

За наявності всіх необхідних відповідно до Податкового кодексу України первинних документів (договори, акти приймання, товарні та податкові накладні, платіжні документи), що підтверджують право на податковий кредит і за відсутності доказів, які заперечують реальність господарських операцій, платник податків не може бути позбавлений права на цей податковий кредит.

За таких обставин, податкове повідомлення - рішення від 25.04.2017 року № є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 25.04.2017 року № .

3. Присудити на користь Публічного акціонерного товариства "Інгул" () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області судовий збір в сумі 4815, 55 гривень (чотири тисячі вісімсот п'ятнадцять гривень 55 коп.).

4. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко

Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України постанова складена у повному обсязі 02.10.17

Суддя В.В. Біоносенко