Справа № 820/1941/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 р.Справа № 820/1941/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

представників сторін: позивача - Малахової Ю.А., відповідача - Потапенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2017р. по справі № 820/1941/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Індіго Груп"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Індіго Груп" (далі по тексту - позивач, ТОВ «Індіго Груп») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у Харківській області), в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.04.2017 року № , № , № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 року по справі № 820/1941/17 адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Індіго Груп" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.04.2017 № , № та № .

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Індіго Груп" (61145, м. Харків, вул. Шатилова Дача, буд. 4, ) до спеціального фонду Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у Основ'янському районі м. Харкова Харківської області, код 37999628, банк ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, рахунок 4011, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу - "*;101; (код платника); судовий збір за позовом (ім'я/назва платника), Харківський окружний адміністративний суд") несплачений судовий збір у розмірі 218922 (двісті вісімнадцять тисяч дев'ятсот двадцять дві) грн. 73 коп..

Присуджено на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Індіго Груп" (61145, м. Харків, вул. Шатилова Дача, буд. 4, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) судовий збір у розмірі 218922 (двісті вісімнадцять тисяч дев'ятсот двадцять дві) грн. 73 коп..

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 року по справі № 820/1941/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача, в обґрунтування вимог апеляційної скарги та у судовому засіданні, зокрема, посилається на обґрунтованість висновків акта перевірки та прийнятих на підставі зазначеного акта оскаржуваних податкових повідомлень - рішень. Зазначає, що під час проведення перевірки контролюючим органом зроблено висновки про порушення позивачем: п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 з урахуванням п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України, п. 138.2 ст. 138, п.44.1, п. 44.5, п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, п. 1, 2 та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 6 стандарту бухгалтерського обліку 16 "Витрати", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 року за № 27/4248 та завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 29614057 грн., що призвело до заниження податку на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 5263176 грн., а також до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування за 2014 рік у сумі 307148 грн.; п. 44.1, п. 44.5, п. 44.6 ст. 44 та п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 5355422 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 5355422 грн.. Таким чином, вказує на те, що висновки акта перевірки є вірними та не вбачає підстав для скасування спірних податкових повідомлень - рішень.

Представник позивача, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу та у судовому засіданні, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, посилаючись на те, що на підставі акта від 27.02.2017 року № 535/20-40-14-01-08/35408021 відповідачем безпідставно зроблено висновки про порушення позивачем вимог законодавства, а також неправомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Індіго Груп" (податковий номер 35408021) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, за наслідками якої складено акт від 27.02.2017 року № 535/20-40-14-01-08/35408021.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ "Індіго Груп" норм чинного законодавства, в тому числі п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 з урахуванням п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України, п. 138.2 ст. 138, п.44.1, п. 44.5, п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, п. 1, 2 та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 6 стандарту бухгалтерського обліку 16 "Витрати", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 та завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 29614057 грн., що призвело до заниження податку на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 5263176 грн., а також до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування за 2014 рік у сумі 307148 грн.; п. 44.1, п. 44.5, п. 44.6 ст. 44 та п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 5355422 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 5355422 грн..

На підставі вищевказаного акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення від 12.04.2017 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем по податку на прибуток у сумі 6254567,50 грн. у тому числі за основним платежем - 5263176,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 991391,50 грн., № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 307148,00 грн., № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем по податку на додану вартість у сумі 8033133,00 грн. у тому числі за основним платежем - 5355422,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2677711,00 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправними та скасування останніх.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні вказаних податкових повідомлень - рішень діяв не в межах наданих повноважень та не у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 01.04.2016 року між ТОВ "Індіго Груп" (покупець) та ТОВ "Аграрна ініціатива" (постачальник) укладено договір поставки № 01/04-16-4. Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність покупця товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали), іменовані надалі "Товар", в асортименті, кількості, за цінами та на умовах, відповідно до виставлених рахунків-фактур, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар.

Факт виконання умов договору поставки підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими та видатковими накладними. Доставка товару зі складу здійснювалась постачальником, що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними.

Судовим розглядом також встановлено, що будівельні матеріали, які було придбано на виконання умов договору поставки від 01.04.2016 року використано ТОВ "Індіго Груп" під час виконання будівельних робіт на підставі наступних договорів: договору від 02.03.2016 року № 3/2016, від 18.03.2016 року № 3132, укладених з КЗОЗ "Краснокутська центральна районна лікарня"; договору про закупівлю робіт від 18.12.2015 року № , від 18.12.2015 року № , від 18.12.2015 року № , укладених з ПАТ "Укртрансгаз".

Судовим розглядом встановлено, що 20.07.2015 року між ТОВ "Індіго Груп" (замовник) та ТОВ "Буд-Сіті-Лайф" (підрядник) укладено договір № 20/07-15-1, відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов'язується з використанням власних матеріалів виконати будівельно-монтажні роботи згідно проектно-кошторисної документації та договірної ціни, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити зазначені роботи у відповідності до акту приймання - здачі виконаних робіт в строки та на умовах, визначених зазначеним договором.

Факт виконання умов зазначеного договору підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними, актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт.

Матеріалами справи підтверджено, що вищевказаний договір від 20.07.2015 року укладено ТОВ "Індіго Груп" з метою виконання наступних договорів: договору від 15.07.2015 року № 150715, укладеним з ТОВ "Сучасні українські нафтогазові технології"; договору від 01.03.2016 року № 01/03-15-3, укладеного з АТ "Трест Житлобуд-1" на виконання робіт; договору від 25.05.2015 року № 10/04-15, укладеним з Манченківською селищною радою Харківського району Харківської області; договору від 12.06.2014 року № 12/06-14-2, укладеного з АТ "Трест Житлобуд-1" на виконання робіт; договору від 21.04.2015 року № 21/04-15-1, укладеним з АТ "Трест Житлобуд-1" на виконання робіт; договору про закупівлю послуг від 03.09.2015 року № 150900062, укладеним з ПАТ "Укртрансгаз".

Судовим розглядом встановлено, що 01.09.2015 року між ТОВ "Індіго Груп" (замовник) та ТОВ "Клів" (підрядник) укладено договір № 01/09-15-2, відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов'язується з використанням власних матеріалів виконати будівельно-монтажні роботи згідно проектно-кошторисної документації та договірної ціни, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити зазначені роботи у відповідності до акту приймання - здачі виконаних робіт в строки та на умовах, визначених зазначеним договором.

На підтвердження факту виконання умов вищевказаного договору позивачем надано податкові накладні, акти приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

Також, 01.09.2015 року між ТОВ "Індіго Груп" (покупець) та ТОВ "Клів" (постачальник) укладено договір поставки № 01/09-15-1, відповідно до п. 1.1. якого - постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність покупця товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали), іменовані надалі "Товар", в асортименті, кількості, за цінами та на умовах, відповідно до виставлених рахунків-фактур, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар.

Факт виконання умов договору поставки підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими та видатковими накладними. Доставка товару зі складу здійснювалась постачальником, що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними.

Матеріалами справи підтверджено, що вищевказані договори укладено ТОВ "Індіго Груп" з метою виконання договору від 15.07.2015 року № 150715, укладеного з ТОВ "Сучасні українські нафтогазові технології" з виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

Судовим розглядом встановлено, що 18.09.2015 року між ТОВ "Індіго Груп" (Замовник) та ТОВ "Нордін" (Підрядник) укладено договір № 18/09-15-4, відповідно до п. 1.1. якого Підрядник зобов'язується з використанням власних матеріалів виконати будівельно-монтажні роботи згідно проектно-кошторисної документації та договірної ціни, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити зазначені роботи у відповідності до акту приймання - здачі виконаних робіт в строки та на умовах, визначених зазначеним договором.

На підтвердження факту виконання умов вищевказаного договору позивачем надано податкові накладні, акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

18.09.2015 року між ТОВ "Індіго Груп" (покупець) та ТОВ "Нордін" (постачальник) укладено договір поставки № 18/09-15-2, відповідно до п. 1.1. якого - Постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність Покупця товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали), іменовані надалі "Товар", в асортименті, кількості, за цінами та на умовах, відповідно до виставлених рахунків-фактур, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар.

На виконання умов вищевказаного договору виписано податкову накладну, видаткову накладну та товарно-транспортну накладну.

Матеріалами справи підтверджено, що вищевказані договори укладено ТОВ "Індіго Груп" з метою виконання договору від 19.10.2015 року № 11, від 05.01.2015 року № 820, укладених з ПАТ "Харківгаз" з виконання будівельно-монтажних робіт; договору підряду від 21.07.2015 року № 12/15352/Р.170, укладеного з ПАТ "Харківміськгаз"; договору від 21.04.2015 року № 21/04-15-1, укладеного з АТ "Трест Житлобуд-1" на виконання будівельних робіт, договору від 02.10.2015 року № 136-15, укладеного з Департаментом капітального будівництва ХОДА на виконання робіт.

Також, судовим розглядом встановлено, що між ТОВ "Індіго Груп" (Покупець) та ТОВ "АТР Траст" (постачальник) укладено договори поставки № 02/09-15-1 від 02.09.2015 року та № 02/10-15-6 від 02.10.2015 року, відповідно до умов яких - постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність покупця товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали), іменовані надалі "Товар", в асортименті, кількості, за цінами та на умовах, відповідно до виставлених рахунків-фактур, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар.

Факт виконання умов договорів поставки підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими та видатковими накладними. Доставка товару зі складу здійснювалась постачальником, що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними.

Матеріалами справи підтверджено, що придбані на виконання умов договорів поставки будівельні матеріали, використані ТОВ "Індіго Груп" під час виконання будівельних робіт на підставі наступних договорів: договору від 02.10.2015 року № 16-15, укладеного з Департаментом капітального будівництва ХОДА, договорів від 16.06.2015 року № 16/06-15-2, від 21.04.2015 року № 21/04-15-1, від 01.03.2015 року № 01/03-15-3, від 16.06.2015 року № 16/06-15-3, від 16.06.2015 року № 16/06-15-1, укладених з АТ "Трест Житлобуд-1" на виконання будівельних робіт, договору від 15.07.2015 року № 150715, укладеного з ТОВ "Сучасні українські нафтогазові технології" на виконання будівельних робіт.

Судовим розглядом встановлено, що 01.12.2015 року між ТОВ "Індіго Груп" (Покупець) та ТОВ "Євро Спецпроект" (Постачальник) укладено договір поставки № 01/12-15-2, відповідно до п. 1.1. якого - постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність покупця товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали), іменовані надалі "товар", в асортименті, кількості, за цінами та на умовах, відповідно до виставлених рахунків-фактур, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей товар.

Факт виконання умов договору підтверджується наявними в матеріалах справи податковими, видатковими та товарно-транспортними накладними.

Матеріалами справи підтверджено, що придбані на виконання умов договору поставки будівельні матеріали, використані ТОВ "Індіго Груп" під час виконання будівельних робіт на підставі наступних договорів: договору підряду від 27.11.2015 року № 1102 та від 16.11.2015 року № 1110, укладених з ПАТ "Харківгаз", договору від 03.11.2015 року № 311-15/М, укладеного з ТОВ підприємство "Фора" на виконання робіт.

Також, судовим розглядом встановлено, що 23.12.2015 року між ТОВ "Індіго Груп" (покупець) та ТОВ "Ремдіагаз" (продавець) укладено договір № 2015/12/23, відповідно до п. 1.1. якого - продавець зобов'язується передати продукцію, а саме пневмогідроприводи, у власність покупця, котрий зобов'язується прийняти та сплатити вартість продукції згідно Специфікації.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору позивачем надано податкові накладні, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.

Матеріалами справи підтверджено, що придбані на виконання умов договору поставки будівельні матеріали, використані ТОВ "Індіго Груп" під час виконання будівельних робіт на підставі наступних договорів: договору про закупівлю робіт від 18.12.2015 року № та від 18.12.2015 року № , укладених з ПАТ "Укртрансгаз".

Судовим розглядом встановлено, що 01.03.2016 року між ТОВ "Індіго Груп" (замовник) та ТОВ "Вєрс Груп" (підрядник) укладено договір № 01/03/16-5, відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов'язується з використанням своїх матеріалів виконати будівельно-монтажні роботи згідно проектно-кошторисної документації та договірної ціни, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити зазначені роботи у відповідності до акту приймання - здачі виконаних робіт в строки та на умовах, визначених зазначеним договором.

Факт виконання умов вищевказаного договору підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, актами приймання виконаних будівельних робіт та довідками про вартість виконаних будівельних робіт.

Матеріалами справи підтверджено, що необхідність укладення вищевказаного договору обумовлено необхідністю виконання будівельних робіт на підставі договору про надання послуг від 29.02.2016 року № 23/02-16-17, укладеного з Відділом освіти Краснокутської РДА.

Також судовим розглядом встановлено, що між ТОВ "Індіго Груп" (Покупець) та ТОВ "Доні Солюшн" укладено договори поставки № 06/10-15-10 від 06.10.2015 року, № 29/10-15-10 від 29.10.2015 року, № 02/11-15-Д від 02.11.2015 року та № 05/11-15-Б від 05.11.2015 року.

Факт виконання умов договорів поставки підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими та видатковими накладними. Доставка товару зі складу здійснювалась постачальником, що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними.

Матеріалами справи підтверджено, що придбані на виконання умов договорів поставок товари, реалізовано в подальшому під час здійснення фінансово-господарської діяльності на виконання договору поставки від 01.12.2014 року № 01/12-14-2, укладеного з ТОВ "Пілігрім IV", договору про закупівлю товарів від 23.10.2015 року № , укладеного з ПАТ "Укртрансгаз".

Судовим розглядом встановлено, що 21.12.2015 року між ТОВ "Індіго Груп" (покупець) та ПАТ "НВП "Теплоавтомат" (постачальник) укладено договір № 1/1, відповідно до п. 1.1. якого - постачальник зобов'язується поставити, а покупець зобов'язується прийняти товар (пневмогідропривод) та сплатити за нього на умовах, визначених договором.

На підтвердження факту виконання умов вищевказаного договору позивачем надано податкову накладну, видаткові та товарно-транспортні накладні.

Матеріалами справи підтверджено, що придбані на виконання умов договору поставки товари, використані в подальшому під час здійснення фінансово-господарської діяльності на виконання договору про закупівлю робіт № від 18.12.2015 року, укладеного з ПАТ "Укртрансгаз".

Також, судовим розглядом встановлено, що 02.12.2013 року між ТОВ "Індіго Груп" (покупець) та ТОВ "СНВП "Укртехно" (постачальник) укладено договір № 02/12-13-2, відповідно до п. 1.1. якого - постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність покупця товарно-матеріальні цінності, а Покупець зобов'язаний прийняти цей Товар і оплатити його.

Факт виконання умов договору поставки підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку, а саме: податковими та видатковими накладними. Доставка товару зі складу здійснювалась постачальником, що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними.

Матеріалами справи підтверджено, що придбані на виконання умов договору поставки товари, використано ТОВ "Індіго Груп" в подальшому під час здійснення фінансово-господарської діяльності на виконання договору про закупівлю № 177-15 від 20.11.2015 року, укладеного з Департаментом капітального будівництва ХОДА.

Під час судового розгляду справи встановлено, що 01.09.2015 року між ТОВ "Індіго Груп" (покупець) та ТОВ "В2В Профіт Груп" (постачальник) укладено договір поставки № 11, відповідно до п. 1.1. якого - постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність покупця товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали), а покупець зобов'язаний прийняти цей товар і оплатити його.

На підтвердження факту виконання умов вищевказаного договору позивачем надано податкові накладні, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.

Матеріалами справи підтверджено, що придбані на виконання умов договору поставки товари, використано ТОВ "Індіго Груп" в подальшому під час здійснення фінансово-господарської діяльності на виконання договору про закупівлю послуг № від 03.09.2015 року, укладеного з ПАТ "Укртрансгаз", договору № 150715 від 15.07.2015 року, укладеного з ТОВ "Сучасні українські нафтогазові технології", договору № 16/06-15-4 від 16.06.2015 року та № 21/04-15-1 від 21.04.2015 року, укладених з АТ "Трест Житлобуд-1".

Судовим розглядом встановлено, що 29.04.2016 року між ТОВ "Індіго Груп" (покупець) та ТОВ "Морс Пром" (постачальник) укладено договір поставки № 29/04-16-М, відповідно до п. 1.1. якого - постачальник зобов'язується передати у встановлений строк у власність покупця товарно-матеріальні цінності (будівельні матеріали), а покупець зобов'язаний прийняти цей товар і оплатити його.

Факт виконання умов договору підтверджується наявними в матеріалах справи податковими, видатковими та товарно-транспортними накладними.

Крім того, 06.05.2016 року між ТОВ "Індіго Груп" (замовник) та ТОВ "Морс пром" (підрядник) укладений договір № 06-05-16-1, відповідно до п. 1.1. якого підрядник зобов'язується з використанням своїх матеріалів виконати будівельно-монтажні роботи згідно проектно-кошторисної документації та договірної ціни, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити зазначені роботи у відповідності до акту приймання - здачі виконаних робіт в строки та на умовах, визначених зазначеним договором.

На підтвердження факту виконання умов вищевказаного договору позивачем надано податкові накладні, акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

Матеріалами справи підтверджено, що вищевказані договори укладено в рамках здійснення позивачем власної господарської діяльності з метою виконання наступних договорів: № 01/02-16-1 від 01.02.2016 року, № 01/02-16-4 від 01.02.2016 року, № 03/03-14-1 від 03.03.2014 року, № 21/04-15-1 від 21.04.2015 року, укладених з АТ "Трест Житлобуд-1" на виконання будівельних робіт; № 3132 від 18.03.2016 року, укладеного з КЗОЗ "Краснокутська центральна районна лікарня" на виконання будівельних робіт; договору № 5 від 20.01.2016 року, укладеного з ПАТ "Харківгаз" на виконання будівельно-монтажних робіт; договору про закупівлю робіт від 24.12.2015 року № , укладеного з ПАТ "Укртрансгаз", договору про закупівлю послуг № , № від 13.01.2016 року, укладених з ПАТ "Укртрансгаз"; договору про закупівлю робіт № 177-15 від 20.11.2015 року, укладеного з Департаментом капітального будівництва ХОДА; договору підряду № 12/15352/Р.170 від 21.07.2015 року, укладеного з ПАТ "Харківміськгаз".

З матеріалів справи вбачається, що оплата за придбані товари та роботи у вищезазначених контрагентів здійснена позивачем у безготівковій формі в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В свою чергу, порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За правилами п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Пунктом п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимоги щодо документального забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-ХІУ та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.1995 року №88 (зареєстровано в Мін'юсті України 05.06.1995 року №168/704).

За змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

У відповідності до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми. Таким чином, господарська операція, яка не відбулась, не може бути об'єктом оподаткування.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (аналогічні позиції викладалися Вищим адміністративним судом у листах від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 та від 01.11.2011 року № 1936/11/13 - 11).

Як вбачається з акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про неможливість здійснення ТОВ "Індіго Груп" господарських операцій у період, що перевірявся, з огляду на відсутність ТТН на перевезення ТМЦ.

Колегія суддів зауважує, що відсутність під час перевірки товарно-транспортних накладних не спростовує факту доставки ТМЦ, оскільки такий факт підкріплено не лише товарно-транспортними накладними, а й іншими первинними документами, до заповнення яких у податкового органу, на час проведення перевірки, були відсутні зауваження.

Щодо посилань відповідача в акті перевірки на положення розділу п.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (далі по тексту - Правила), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із преамбули наказу Мінтрансу від 14.10.1997 року № 363 "Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджені цим наказом, розроблені у виконання цілого ряду державних документів, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів, захисту їх від розкрадання, безпеки пасажирів на транспорті, боротьби зі злочинністю.

Дотримання Правил № 363, зокрема, вимоги про наявність ТТН під час перевезення вантажів є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть бути притягнуті до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт у процесі виконання перевезень вантажів.

Правила № 363, розроблені Міністерством транспорту України, стосуються, перш за все, порядку здійснення перевезень і не встановлюють правила ведення бухгалтерського й податкового обліку підприємств, які є відправниками вантажу й вантажоодержувачами.

Зі змісту Правил № 363 вбачається, що товарно-транспортні накладні є документами, що регламентують взаємини перевізника й замовника як учасників транспортного процесу, і слугують, перш за все, для обліку витрат паливно-мастильних матеріалів та інших транспортних ресурсів.

В той же час, як зазначалось вище, в даному випадку позивачем сформовано валові витрати не з вартості транспортних послуг, підставою для обліку яких є товарно-транспортна накладна, а з вартості придбаного і перевезеного товару, а тому відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для позбавлення права позивача на віднесення вартості придбаного товару до складу валових витрат.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Відсутність окремих реквізитів у первинних документах є лише окремим недоліком та не може спростовувати наявності у підприємства відповідних господарських операцій.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в основу висновку податкового органу про відсутність реального вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентами покладено інформацію, отриману від ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, ГУ ДФС у місті Києві, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, Основ'янської ОДПІ с. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України, особами, відповідальними за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, та за повноту та своєчасність його внесення до бюджету є платники податку. Згідно п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту з ПДВ та має всі документальні підтвердження його розміру.

Вищевказана позиція суду узгоджується із рішенням Верховного Суду України від 31 січня 2011 року по справі №21-42а10, з якого вбачається, що виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства та сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо декларування чи сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні підтвердження його розміру. Платник податку не повинен відповідати за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню.

Також, колегія суддів вказує на те, що чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб.

Так, статтею 198 Податкового кодексу України не встановлено обмежень щодо включення до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини другої статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

Також, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Слід зазначити, що обов'язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальниками товарів (послуг).

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Щодо посилань відповідача у акті перевірки на той факт, що позивачем до перевірки не надано оригінали первинних документів, про що складено акт від 09.02.2017 року № 100/20-40-14-01-08/35408021, а тому відповідачем зроблено висновок про завищення витрат, які не підтверджені первинними документами на загальну суму 29314642 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки. При цьому, п. 85.4. ст.85 чітко визначено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Пунктом 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України визначено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

В свою чергу п. 85.6. ст. 85 ПК України визначено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що під час проведення перевірки контролюючий орган має право отримувати від платника податків виключно копії первинних документів, в той час коли контролюючий орган в акті від 27.02.2017 року зазначив на тому, що позивачем до перевірки не було надано саме оригінали первинних документів, проте факт ненадання позивачем до перевірки копій первинних документів жодним чином не доведено.

Враховуючи те, що до матеріалів справи позивачем надано копії первинних бухгалтерських документів за період діяльності з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, твердження відповідача про завищення позивачем витрат на загальну суму 29314642 грн., з підстав відсутності у позивача оригіналів таких документів, не відповідає дійсності та не доведено жодним належним та допустимим доказом.

Колегія суддів вказує на те, що укладені між позивачем та його контрагентами договори містять положення щодо предмету, вартості робіт і порядку розрахунків, порядку здачі та приймання робіт, відповідальності сторін, інших умов, термінів дії договорів та юридичних адрес сторін, що свідчить про наявність наміру щодо настання реальних наслідків в момент укладення договору, оскільки, укладаючи угоду, сторони домовлялися щодо істотних умов правочину.

Для бухгалтерського обліку, що базується на безперервному документуванні всіх здійснюваних господарських операцій, первинні документи є документальними, що підтверджують отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника. Такі документи у свою чергу є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вказує на те, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

Крім того, з наявних в матеріалах справи копій вищезазначених первинних документів вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704), а податкові накладні згідно з нормами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України. Вищевказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між позивачем та його контрагентами. Крім того, не надано доказів, які б підтверджували, що зміст угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Наявні в матеріалах судової справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи за змістом відповідають вимогам законодавства, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надано.

Крім того, наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що матеріалами справи в повному обсязі підтверджено товарність спірних господарських операцій, наявність у діях позивача ділової мети, а також рух активів у ході здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів зазначає, що оскільки витрати ТОВ "Індіго Груп" на придбання товарів та робіт у вищезазначених контрагентів підтверджуються наявними первинними документами, які повністю відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", вказані витрати правомірно віднесені позивачем, відповідно, до складу витрат та податкового кредиту з ПДВ, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та податком на додану вартість.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесених податкових повідомлень - рішень належним чином в суді не довів, у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 12.04.2017 року № , № та № підлягають скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при внесенні податкових повідомлень-рішень від 12.04.2017 року № , № та № , діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 року по справі № 820/1941/17 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, не впливають на вирішення справи по суті та висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2017р. по справі № 820/1941/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений 14.11.2017 р.