Справа № 750/6733/17
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/6733/17 Головуючий у 1-й інстанції: Карапута Л.В. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Чаку Є.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.08.17р. у справі №750/6733/17 за позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобов'язання вчинити дії та скасування постанови

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив: зобов'язати відповідача закінчити виконавче провадження ВП №53899502; скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.06.17р. ВП №53899502.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.08.17р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, суми витрат виконавчого провадження у оспорюваній постанові є непідтвердженими.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, державним виконавцем за виконавчим листом №750/12798/16-а, виданим 21.04.17р. Деснянським районним судом м. Чернігова відкрито виконавче провадження ВП №53899502 про зобов'язання Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з урахуванням раніше визначеного базового місяця для проведення індексації з 26.06.16р. та поновити базовий місяць для обчислення суми індексації пенсії позивача наростаючим підсумком жовтень 2009 року.

У подальшому, державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.06.17р. ВП №53899502, якою стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій у сумі 75 грн.

Вказана постанова була направлена на адресу позивача супровідним листом від 08.06.17р. №021-25/5724/3.

Не погоджуючись з вказаною постановою, а також вважаючи, що виконавче провадження має бути закінчене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв у межах та спосіб повноважень, визначених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02.06.16р. № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом статті 42 Закону 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до п.2, п.3 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02.04.12р. № 512/5, зареєстрованої в Мін'юсті від 02.04.12р. за №489/20802 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Інструкція) фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року N 554.

Витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Отже, з системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що витрати виконавчого провадження це фактично понесені державним виконавцем витрати під час здіснення ним примусового виконання рішення (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи було ним виконано рішення у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження чи ні.

При цьому, Закон не покладає на державного або приватного виконавця обов'язку документально фіксувати здійснення витрат виконавчого провадження та надавати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів виконання ним судового рішення у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №750/12798/16-а, виданим 21.04.17р. Деснянським районним судом м. Чернігова, як і не надано доказів виконання цього рішення в межах виконавчого провадження ВП №53899502, а тому державним виконавцем фактично вчинялись дії з примусового виконання судового рішення шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, внесення даних про відкрите виконавче провадження до автоматизованої системи виконавчого провадження, інформування сторін виконавчого провадження про його стадії, тощо, у зв'язку з чим були понесені відповідні витрати.

При цьому, позивачем не заперечується той факт, що державним виконавцем надсилались на його адресу процесуальні документи винесені у межах виконавчого провадження ВП №53899502.

Принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами четвертою та п'ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає вжиття судом передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Задля вжиття належних заходів із метою встановлення виду та сум витрат понесених державним виконавцем на проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП №53899502, апеляційним судом згідно ухвали від 24.10.17р. було витребувано від відповідача детальний розрахунок понесених витрат.

На виконання вимог ухвали суду, відповідачем надано акт державного виконавця від 22.06.17р. з детальним розрахунком понесених ним витрат в межах виконавчого провадження ВП №53899502.

Відповідно до ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Так, з наданого відповідачем акту вбачається, що державним виконавцем на організацію та проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП №53899502 понесено витрати у сумі 75 грн., з них: витрати на ведення АСВП - 51 грн.; направлення рекомендованого листа з повідомлення - 16 грн.; друк аркуша (папір) - 4 грн. (0,50 грн. (ціна аркушу) * 8 (кількість аркушів)); направлення простої кореспонденції - 4 грн.

Колегія суддів зазначає, що понесені державним виконавцем у межах вказаного виконавчого провадження витрати відповідають нормативам встановленим наказом Мін'юсту України від 29.09.16р. №2830/5, зареєстрованим в Мін'юсті 30.09.16р. за №1300/29430 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» та наказу Мін'юсту України від 24.03.17р. №954/5, зареєстрованим в Мін'юсті 27.03.17р. за №406/30274 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.06.17р. ВП №53899502.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача закінчити виконавче провадження ВП №53899502, колегія суддів зазначає, що завдання, покладені на державну виконавчу службу, в тому числі щодо прийняття рішень про закінчення виконавчого провадження, є її виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), тобто втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Позивачем не наведено з яких підстав встановлених ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження має бути закінченим, а також не надано доказів того, що таке питання було поставлене перед державним виконавцем, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги у цій частині - не необґрунтовані.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 200, 205, 206 КАС України Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.08.17р. у справі №750/6733/17 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.08.17р. у справі №750/6733/17- без змін.

Дана ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Пилипенко О.Є.

Чаку Є.В.