Справа № 592/4761/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 р.Справа № 592/4761/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.06.2017р. по справі № 592/4761/17

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання протиправним та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області , в якому просила визнати протиправним рішення Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області № 170982 від 18.04.2017 р. про відмову у переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус судді» та скасувати його; зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплатити пенсію по втраті годувальника з 01.04.2017 р. у розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2; стягнути понесені судові витрати.

Постановою Ковпаківського районного суду міста Суми від 08 червня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 18.04.2017 р. № 170982, яким ОСОБА_1 відмовлено у переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника з 01 квітня 2017 року у розмірі 50 % від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області , не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу , вважає постанову суду першої інстанції необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права на підставі невірно встановлених обставин справи . Вказує, що пенсія по втраті годувальника передбачена лише Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому умови, порядок, призначення та розмір визначаються нормами виключно вказаного Закону. Позивачу відповідно до ч. 1 ст. 36, ст.ст. 37 та 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було зроблено перерахунок пенсії по втраті годувальника і взято страховий стаж померлого годувальника 36 років 06 днів, що відповідає коефіцієнту страхового стажу 0,62100, заробітну плату за 60 календарних місяців з 01.01.1995 р. по 31.12.1999 р. та за весь період страхового стажу з 01.07.2000 р. по 31.12.2004 р. Розмір пенсії померлого годувальника склав 3230,04 грн., тому позивачу призначили пенсію у розмірі 50% від вказаного розміру - 1615,02 грн. Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено призначення пенсії з обрахунку 50 % від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці , а нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено такого виду пенсії, як пенсія по втраті годувальника непрацездатним членам сім'ї померлого судді. Відповідно до вказаного Закону судді, який вийшов у відставку при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Пенсія судді та довічне грошове утримання мають різну правову природу, довічне грошове утримання це відокремлений від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та є особливою формою соціального забезпечення суддів.

ОСОБА_1 заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги , вважає , що суд прийшов до обґрунтованого та законного висновку про наявність у неї права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 50% від суми щомісячного довічного утримання судді у відставці, тому постанова суду є законною і обґрунтованою, просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги , постанову суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, з 06.11.2000 р. отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 08.07.1964 р. позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер, перебувала на його утриманні. За життя ОСОБА_2 отримував довічне грошове утримання судді у відставці.

Позивачка звернулася з заявою до відповідача про перерахунок пенсії у зв'язку з втратою годувальника і відповідач здійснив такий перерахунок - розпорядженням 170982 від 30.06.2016 р. ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії по втраті годувальника і її розмір з 01.05.2016 р. склав 1618,84 грн.

При здійсненні перерахунку пенсії позивачу у зв'язку із втратою годувальника відповідач здійснив розрахунок пенсії ОСОБА_2 за віком відповідно до страхового стажу.

19.07.2016 р. ОСОБА_1 звернулася до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про перегляд призначеної пенсії по втраті годувальника та проведення нарахування даної пенсії від щомісячного грошового утримання померлого чоловіка.

Не погодившись з визначеним розміром пенсії позивач звернулася за захистом своїх прав до суду.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2017 р. ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено, оскільки нею не дотримано встановленого порядку звернення за перерахунком пенсії, а територіальний орган ПФУ не приймав рішення про відмову в перерахунку позивачу пенсії.

На виконання вказаної постанови ОСОБА_1 звернулася до відповідача повторно з заявою про перерахунок пенсії.

Рішенням Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 170982 від 18.04.2017 р. ОСОБА_1 відмовлено у переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Рішення мотивоване тим, що пенсійне забезпечення суддів проводиться згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Померлий чоловік ОСОБА_1 з 01.01.2007 року по день смерті отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у відповідності до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Зазначеним Законом призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім'ї померлого судді, який одержував щомісячне довічне грошове утримання, не передбачено.

Судом встановлено, що позивач перебувала на утриманні свого чоловіка - ОСОБА_2, досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зазначені обставини не спростовуються відповідачем.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване рішення від 18.04.2017 р. № 170982, яким ОСОБА_1 відмовлено у переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідач діяв протиправно, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Оскаржуване рішення слід визнати протиправним та скасувати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004 р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пунктом 15 Перехідних положень якого до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із положеннями ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зокрема в частині першій зазначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ст.10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно з частиною другою цієї статті непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку.

Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками (ст.37 вказаного Закону).

Згідно пункту 2 частини 1 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

За вказаним Законом члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто, в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

Відтак, відмова у перерахунку позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника в залежності від розміру пенсії її померлого чоловіка на час настання смерті не може бути визнано правомірною.

Матеріали справи свідчать , що чоловік позивача - ОСОБА_2 працював суддею Апеляційного суду Сумської області і з 2004 року отримував довічне грошове утримання судді у відставці.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про статус суддів» (у редакції Закону на дату виходу ОСОБА_2 у відставку) судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов'язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (у редакції Закону на дату виходу ОСОБА_2 у відставку) за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку. Судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

На момент смерті ОСОБА_2 діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453 (у редакції Закону № 192-VIII від 12.02.2015 р.) і ч. 1 ст. 141 цього Закону було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено, що судді у відставці ОСОБА_2 пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не призначалась.

Наведене не заперечується пенсійним фондом.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв'язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника.

Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка чоловіку позивача була призначена при звільненні у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Тобто , посилання відповідача на те, що при розрахунку пенсії по втраті годувальника не може враховуватись розмір отримуваного годувальником щомісячного довічного утримання на час настання смерті є помилковими.

У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», "Пічкур проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить «особистий та надмірний тягар» для особи.

В даній справі право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника залежно від доходу на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді, що призвело до ситуації, в якій позивач, виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальнику після досягнення пенсійного віку була призначена пенсійна виплата згідно з Законом "Про судоустрій і статус суддів, яку відмовився врахувати відповідач при розрахунку. Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною пенсійною виплатою за рахунок державних коштів. Не врахування відповідачем розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить "особистий та надмірний тягар" для позивача, втративши матеріальну підтримку в зв'язку зі смертю чоловіка, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.

Враховуючи вище встановлені обставини справи та вимоги законодавства колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що прийнаючи оскаржуване рішення відповідач діяв протиправно, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення , тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів, підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.06.2017р. по справі № 592/4761/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 13.11.2017 р.