Справа № 463/6197/16-а
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8067/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Куціль С.І.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Личаківського районного суду м.Львова від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, треті особи Начальник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові ОСОБА_5, Головний спеціаліст відділу інспекційної роботи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування припису, визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася в суд з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, треті особи Начальник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові ОСОБА_5, Головний спеціаліст відділу інспекційної роботи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування припису, визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 20 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_7 оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову, оскільки квартири № № 8 та 10 по вул.Тарнавського,4 в м.Львові не є обєктами будівництва, а є житловими приміщеннями, які збудовані шляхом надбудови мансардного поверху будинку, що проводилось у встановленому законом порядку у 2004-2009 роках, і після здачі їх в експлуатацію Управління комунальної власності ДЕП ЛМР видало відповідні свідоцтва про право власності від 03.03.2010р. З часу видачі таких свідоцтв вона перестала бути замовником будівництва, а квартири перетворились в обєкт житла, недоторканість якого гарантується Конституцією України. При складанні оскаржуваних документів присутньою не була, та не була обізнаною що відповідач звертався до неї з правомірними вимогами про огляд житла. Самого будівництва, про який йдеться у приписі та постанові не існує, а з 01.09.2009р. дати складання акту про готовність обєкта до експлуатації існують житлові квартири. Паспортні дані, які вказані в оскаржуваних приписі та постанові не відповідають її дійсним паспортним. Крім того, вона не мала можливості допустити будь-кого в квартири, оскільки на час неіснуючої перевірки ключі від квартир були в її чоловіка, який на той час перебував на лікуванні у м. Трускавець.

Позивач та її представники в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просять постанову Личаківського районного суду м.Львова від 20 червня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить постанову Личаківського районного суду м.Львова від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлялися про час і місце слухання справи і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обовязковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, від 16.12.2016р., позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 188-42 КУпАП та накладено штраф в розмірі 5 100 грн., у звязку із вчиненням правопорушення, яке виразилось в тому, що позивач при проведенні позапланової перевірки на обєкті будівництва за адресою: м.Львів, вул.Тарнавського,4 кв.8,10, будучи замовником такого будівництва не забезпечила доступ посадових осіб Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові до обєкту будівництва, чим порушила вимоги п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 2 цього Закону (тут і надалі в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), планування і забудова територій це діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка в тому числі передбачає здійснення контролю у сфері містобудування.

Управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування обєктів містобудування, проектної документації.

Як вбачається із копії свідоцтв про право власності від 03.03.2010р., позивач є власником квартир № 8 та № 10 в будинку № 4 на вул. Тарнавського у м. Львові.

Процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначається Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджено постановою КМУ № 553 від 23.05.2011р.

Згідно п. 7 цього Порядку (тут і надалі в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови), позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є в тому числі звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства. Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобовязана предявити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.

До матеріалів справи долучено копію скарги мешканців будинку на незаконні дії та самочинне будівництво, яке здійснюється позивачем за адресою м. Львів, вул. Тарнавського, 4, яка подана відповідачу 23.11.2016р. (а.с.77). Згідно відповіді ЛКП «№503» (а.с.66), при комісійному обстеженні квартири № 10 в будинку № 4 на вул. Тарнавського ум. Львові працівниками ЛКП встановлено, що у вказаній квартирі станом на 23.11.2016р. ремонтні роботи проводяться.

При цьому, згідно відповіді відповідача від 09.02.2017р., в Єдиному реєстрі відсутня інформація про реєстрацію права на виконання будівельних робіт за адресою м.Львів, вул.Тарнавського,4 кв.8,10.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному конкретному випадку немає підстав для висновку, що позапланова перевірка проводилась без наявності обґрунтованих підстав, оскільки протилежне встановлено наведеними вище доказами.

Вірними є висновки суду першої інстанції, Який не взяв до уваги позицію сторони позивача про те, що доступ до житла не може проводитись інакше як на підставі судового рішення суд визнає помилковою, оскільки внаслідок проведення будівельних робіт, житло в тому числі стає обєктом будівництва, доступ до якого повинен бути безперешкодним.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва обєктів та до обєктів, що підлягають обовязковому обстеженню.

Вказаному праву кореспондується обовязок субєкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, який передбачено п. 14 згаданого вище Порядку.

Покликання позивача на те, що після оформлення права власності на квартири Інспекція ДАБК в м.Львові не мала права здійснювати перевірку в квартирах позивача, а такими повноваженнями наділена лише районна адміністрація колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки як вже зазначалося вище якщо будівельні роботи чи ремонтні роботи з втручанням в несучі конструкції здійснюються в приміщеннях, що належать на праві приватної власності, такі стають обєктами будівництва а їх власники відповідно стають субєктами містобудування.

Колегія суддів зазначає, що направлення для проведення позапланової перевірки видано 28.11.2016р. (а.с.76). Вище уже зазначалось, що підстави для її проведення у відповідача були наявні, внаслідок чого позивач зобовязана була надати доступ до свого приміщення.

Згідно п. 14 Порядку, у разі відмови субєкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, у допуску посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки складається відповідний акт.

У звязку з ненаданням доступу до обєкта будівництва, відповідачем на виконання вимог п. 14 Порядку складено відповідний акт від 05.12.2016р. Крім цього, складено протокол про адміністративне правопорушення від 05.12.2016р. (та припис про усунення порушення вимог законодавства в сфері містобудівної діяльності від 05.12.2016р.

У звязку з відмовою позивача від отримання таких документів, вони скеровані їй рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що стверджується копією відповідного супровідного листа (а.с.80, 80зв.).

Згідно заяви позивача від 13.12.2016р., остання на виконання вимог припису повідомила відповідача, що 23.11.2016р. за наслідками комісійного обстеження, проведеного комісією у складі працівників Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та працівників ЛКП «№503», в квартирі не проводяться роботи, повязані з втручанням у несучі конструкції будинку.

З обєктивної сторони правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 188-42 КпАП України полягає у недопущенні посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на обєкти будівництва під час здійснення ними державного архітектурно-будівельного контролю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії позивача становлять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.188-42 КпАП України, внаслідок чого оскаржувана постанова винесена правомірно.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що такими органами є виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад та Держархбудінспекції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності дотримана. Покликання представників позивача на те, що позивачка не була повідомлена про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтверджені не були, так як встановлено, що відповідач повідомив її про час і місце розгляду справи (а.с.80, 80 звор.) Розмір стягнення відповідає санкції статті. З огляду на накладення стягнення в межах мінімальної суми штрафу, слід вважати, що відповідачем, як належним органом, повноважним на розгляд вказаної категорії справ положення ст. 33 КпАП України дотримані, що в сукупності, виключає можливість задоволення позову.

З огляду на це, вірними є висновки суду першої інстанції, що саме позивач як власник квартир у житловому будинку зобовязана була надати доступ працівникам відповідача.

Так само, не спростовують висновків суду мотиви позову про те, що в оскаржуваній постанові допущена помилка з приводу даних паспорта позивача. Особа порушника встановлена та ніким не оспорюється, всі дані за виключенням року народження та номера і видавника паспорта є вірними, у звязку з чим наявність технічної помилки не може впливати на законність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м.Львова від 20 червня 2017 року у справі № 463/6197/16-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Повний текст ухвали виготовлений 09 листопада 2017 року.