Справа № 357/8843/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/8843/17 Головуючий у 1-й інстанції: Бондаренко О.В. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Лічевецького І.О. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Київської обласної державної адміністрації в особі Департаменту соціального захисту населення про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації в особі Департаменту соціального захисту населення, в якому просив: - визнати протиправною відмову відповідача щодо видачі дублікату посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4; - зобов'язати відповідача протягом місяця розглянути вказане подання щодо видачі дублікату посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видати дублікат посвідчення зразка, встановленого Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997р. № 51.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано відмову Київської обласної державної адміністрації в особі Департаменту соціального захисту населення щодо видачі ОСОБА_5 дублікату посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 - протиправною.

Зобов'язано Київську обласну державну адміністрацію в особі Департаменту соціального захисту населення розглянути повторно протягом місяця з дня вступу постанови в законну силу, подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради щодо видачі ОСОБА_5 дублікату посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видати відповідне посвідчення.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 з 1986 року по теперішній час проживає в АДРЕСА_1, з 02.07.1990 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2

27.03.1995р. позивач отримав посвідчення громадянина, який постійно проживає на територіях зони посиленого радіоекологічного контролю НОМЕР_1, яке було видано Київською облдержадміністрацією, що підтверджено матеріалами справи.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 втратив посвідчення громадянина, який постійно проживає на територіях зони посиленого радіоекологічного контролю серії НОМЕР_1, про що було здійснено оголошення шляхом публікації в газеті «Експрес - об'ява» за 14-20 квітня 2017 року.

У зв'язку з втратою посвідчення, позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради із заявою про видачу дублікату посвідчення.

Однак, Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради відмовило у видачі дублікату посвідчення, посилаючись на прийнятий 28.12.2014 року Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких актів України», а саме те, що було виключено абзац 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2017 року було визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради у прийнятті документів ОСОБА_5 на видачу дубліката посвідчення та зобов'язано прийняти документи, підготувати подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради для направлення до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для вирішення питання щодо видачі йому дублікату посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

22.06.2017р. Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянув подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2017р. та листом від 20.07.2017р. № 05-59-1773 повідомив позивача про те, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та відповідне посвідчення діє лише на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а відповідно до прийнятих змін Закон від 28.12.2014 року № 76-VIII з 01.01.2015р. ОСОБА_5 не проживає на території забрудненої зони та до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії не належить, а тому підстави видачі йому дублікату вказаного посвідчення відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років відносяться до категорія 4.

Положеннями ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 з 1986 року по теперішній час проживає в АДРЕСА_1, з 02.07.1990 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2

27.03.1995р. позивач отримав посвідчення громадянина, який постійно проживає на територіях зони посиленого радіоекологічного контролю НОМЕР_1, яке було видано Київською облдержадміністрацією, що підтверджено матеріалами справи.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 втратив посвідчення громадянина, який постійно проживає на територіях зони посиленого радіоекологічного контролю серії НОМЕР_1, про що було здійснено оголошення шляхом публікації в газеті «Експрес - об'ява» за 14-20 квітня 2017 року.

Згідно з п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року № 51 (далі - Порядок № 51), видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до 10 Порядку № 51, посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Пунктом 11 Порядку № 51 передбачено, що у разі втрати або псування посвідчення замість нього видається дублікат на підставі раніше поданих документів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, а також особистої заяви (з поясненням обставин втрати або псування посвідчення і зазначенням його номера і дати видачі) та публікації в пресі повідомлення про визнання втраченого посвідчення недійсним.

Дублікат видається органом, який видав посвідчення, або органом, який видає такі посвідчення за новим місцем проживання громадянина, на підставі завірених в установленому порядку копій документів, зазначених у пункті 10 цього Порядку. Угорі у лівому кутку посвідчення ставиться штамп або робиться чорним чорнилом надпис: «Дублікат. Видано замість посвідчення серії ... № ...».

Таким чином, в разі втрати посвідчення особи яка постійно проживає або постійно працює, чи постійно навчається на території зони посиленого радіоекологічного контролю, заявник повинен звернутися до органу, що видавав таке посвідчення, або до органу державної влади за місцем проживання із заявою про видачу дубліката посвідчення особи, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи. Видача дубліката здійснюється на підставі раніше поданих документів, відповідно до яких, особі було надано статус «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

При цьому, положеннями Порядку № 51 встановлено, що для видачі дубліката посвідчення повторне подання документів, на підставі яких видавався оригінал посвідчення не вимагається.

Тобто, позивач не зобов'язаний повторно підтверджувати статус особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки такий статус він вже набув.

Отже, під час видачі дубліката посвідчення особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач на підставі раніше поданих позивачем документів та заяви повинен видати саме дублікат посвідчення.

Доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для видачі позивачу дублікату, у зв'язку з тим, що відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ, було виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки станом на час звернення до суду, позивач має правовий статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії та відповідно має всі законні підстави для отримання дублікату, а діючим законодавством позивача не позбавленого цього статусу.

В той же час, нормами Порядку № 51, повторного підтвердження статусу особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи для видачі дубліката посвідчення не вимагається, так як такий статус особі вже було встановлено до прийняття таких змін.

За таких обставин, посилання апелянта на Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VIII є необґрунтованим.

При цьому, захищаючи права позивача саме у такий спосіб, колегія суддів виходить з того, що завданням адміністративного судочинства, згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р., під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку колегії суддів, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Крім цього, колегією суддів, також, беруться до уваги висновки Європейського Суду щодо справедливого судового рішення, постановлення якого, є передумовою дотримання права особи на справедливий суд, гарантованого кожному статтею 6 Конвенції.

За таких обставин, а також враховуючи те, що позивач позбавлений можливості відновити своє право в інший спосіб, для досягнення мети правосуддя - забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивача, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог саме в такий спосіб, а саме: зобов'язання відповідача розглянути повторно протягом місяця з дня вступу постанови в законну силу, подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради щодо видачі ОСОБА_5 дублікату посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видати відповідне посвідчення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що втручання у дискреційні повноваження Київської обласної державної адміністрації в особі Департаменту соціального захисту населення, як суб'єкта владних повноважень, шляхом його зобов'язання вчинити відповідні дії є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права, та враховує, що у межах спірних правовідносин відповідачем не доведено наявність підстав для відмови позивачу у видачі дублікату посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видати відповідне посвідчення.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Лічевецький І.О. Твердохліб В.А.

Повний текст ухвали виготовлено 10.11.2017 року