Справа № 538/51/17
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 р.Справа № 538/51/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 28.09.2017р. по справі № 538/51/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Лохвицької райдержадміністрації Полтавської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання здійснити перерахунок, нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Лохвицької райдержадміністрації Полтавської області, в якому просив:

визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Лохвицької райдержадміністрації Полтавської області щодо перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, встановленим ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту за 2016 рік протиправною;

зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахування і виплату 4730 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст. 7 Закону України «про державний бюджет на 2016 рік» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 28.09.2017 року в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення його адміністративного позову. Апелянт зазначає, що Закон України Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту є чинним, а Бюджетним кодексом України та законом про державний бюджет України не передбачено право вносити зміни до інших законів, а тому суд першої інстанції безпідставно застосував неналежну норму права, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Окрім того, апелянт вважає, що не постановою Кабінету Міністрів України, а виключно законами України визначаються основні права і свободи людини і громадянина, а тому в даному випадку підлягали застосуванню саме норми Закону України Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій і 20 травня 2016 року йому виплачена разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік у розмірі 920 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік позивачу правомірно виплачена у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-XII встановлено, що учасникам бойових дій щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Статтею 26 Закону України від 28.12.2014 року № 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Кабінет Міністрів України постановою від 02.03.2016 року № 141 Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань встановив, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Таким чином, станом на день виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року розмір зазначеної допомоги визначався Законом Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а також Законом України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання щодо застосування цих Законів слід виходити з принципу дії закону в часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) повязується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж ті, що були встановлені попереднім актом.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З 01.01.2015 року Законом України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин фактично припинені дії норм Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в частині, яка, зокрема, стосується розміру разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

На час розгляду та вирішення справи зазначені норми Закону України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин в встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України не визнані.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному звязку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12.10.2004 року.

Таким чином, дії відповідача на час виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги у розмірі 920 грн. були правомірними, оскільки невиплата позивачу зазначеної допомоги у розмірі, визначеному ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту викликана не протиправними діями відповідачів, а прийняттям законодавцем нового закону, яким установлено, що положення, зокрема, ч. 5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін.

Керуючись ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 28.09.2017р. по справі № 538/51/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4