Справа № 2-а-10304/08
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м. Київ

Верховний Суд України у складі:

головуючого Гриціва М.І.,
суддів:Берднік І.С., Вус С.М., Гуменюка В.І., Ємця А.А., Жайворонок Т.Є., Канигіної Г.В., Ковтюк Є.І., Короткевича М.Є., Кривенди О.В., Лященко Н.П., Пошви Б.М., Прокопенка О.Б., Романюка Я.М., Сімоненко В.М., Школярова В.Ф.,
за участю:

секретаря судового засідання Ключник А.Ю.,

представників Вищої ради правосуддя (яка є правонаступником Вищої ради юстиції; далі - ВРП, ВРЮ відповідно) - Белінської О.В.,

Верховної Ради України (далі - ВРУ) - Осядлої М.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_19 до ВРУ, ВРП, треті особи: територіальне управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, Ленінський районний суд міста Вінниці, про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У серпні 2008 року ОСОБА_19 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправними дії ВРУ, ВРЮ, визнати протиправними та скасувати їх рішення щодо звільнення її з посади судді, зобов'язати вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржені рішення ВРУ та ВРЮ є незаконними та необґрунтованими.

Суди встановили, що Указом Президента України від 15 січня 2001 року ОСОБА_19 призначено суддею Ленінського районного суду міста Вінниці строком на п'ять років. Постановою ВРУ від 22 грудня 2005 року № 3281-ІV позивача обрано безстроково суддею цього ж суду.

18 липня 2005 року до голови ВРЮ звернувся засновник товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-2001» (далі - ТОВ) ОСОБА_20 зі скаргою на дії судді ОСОБА_19. при розгляді справи за позовом ОСОБА_21 до ТОВ про припинення повноважень директора.

Зокрема, зазначив, що суддя ОСОБА_19. 13 липня 2005 року на забезпечення згаданого вище позову постановила ухвалу про заборону директору ТОВ ОСОБА_22 здійснювати будь-які юридичні дії від імені ТОВ. Крім того, цією ухвалою зупинено дію всіх без винятку документів, виданих директором ТОВ з 27 квітня 2004 року по 12 липня 2005 року.

На виконання доручення ВРЮ від 28 липня 2005 року № 75/0/4-05 член ВРЮ ОСОБА_24 здійснив перевірку зазначеної скарги, за результатами якої склав довідку від 28 березня 2006 року, якою підтверджено обставини, викладені у скарзі.

Позивач викликалась на засідання секції ВРЮ, що були призначені на 21 червня, 15 листопада, 13 грудня 2006 року та 7 лютого 2007 року.

13 листопада 2006 року ОСОБА_20 відкликав скаргу на дії судді ОСОБА_19. від 18 липня 2005 року.

За результатами проведеного 21 лютого 2007 року засідання ВРЮ прийняла рішення за № 131 щодо внесення подання ВРУ про звільнення ОСОБА_19 з посади судді Ленінського районного суду міста Вінниці за порушення присяги.

23 лютого 2007 року ВРЮ внесла відповідне подання до ВРУ за № 15/0/12-07.

4 червня 2008 року на засіданні Комітету ВРУ з питань правосуддя (далі - Комітет) ухвалено рішення рекомендувати ВРУ звільнити з посади суддю Ленінського районного суду міста Вінниці ОСОБА_19. у зв'язку з порушенням нею присяги судді.

ВРУ Постановою від 5 червня 2008 року № 335-VI звільнила позивача з посади судді з указаної підстави.

Не погодившись із зазначеними рішеннями ВРЮ та ВРУ, ОСОБА_19 оскаржила їх до суду.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 28 листопада 2008 року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2009 року та Вищого адміністративного суду України від 6 березня 2012 року, у задоволенні позову відмовив.

Суди, зокрема, дійшли висновку, що відповідачі при прийнятті оскаржених рішень діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Прийняття ВРЮ рішення про направлення до ВРУ подання про звільнення позивача з посади за порушення присяги, на думку суду, не може вважатися рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Також суди одностайні щодо дотримання строку розгляду Комітетом подання ВРЮ про звільнення позивача з посади судді, обраного безстроково, оскільки в силу доручення членам зазначеного Комітету здійснити перевірку з питань, викладених у поданні, та з огляду на припинення повноважень ВРУ V скликання він був призупинений.

Щодо відсутності судді ОСОБА_19. на засіданні Комітету при розгляді питання про її звільнення суди зазначили, що це не було перешкодою для розгляду, тим більше її було своєчасно повідомлено про проведення засідання.

У заяві про перегляд рішення суду касаційної інстанції ОСОБА_19 порушує питання про скасування судових рішень, ухвалених у цій справі, та просить прийняти нове - про задоволення позовних вимог. Посилається на підставу, передбачену пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), - встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, як-от статей 6 і 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ЕТS № 005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема, на рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 19 січня 2017 року у справі «Куликов та інші проти України».

Представники ВРП та ВРУ, зважаючи на постановлене Судом рішення, просили задовольнити заяву частково та направити справу на новий судовий розгляд.

Верховний Суд України заслухав пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевірив наведені сторонами доводи і дійшов висновку про таке.

Суд у рішенні у справі «Куликов та інші проти України» констатував, що 21 лютого 2007 року ВРЮ встановила, що заявниця порушила присягу судді, і прийняла рішення внести до ВРУ подання щодо звільнення заявниці з посади судді за «порушення присяги». ВРЮ зазначила, що заявниця неналежним чином застосувала заходи забезпечення позову у корпоративному спорі, чим безпідставно втрутилась у господарську діяльність підприємства; також вона не дотримувалась процесуального законодавства, відправляючи правосуддя у тій справі. ВРЮ дійшла висновку, що такі порушення свідчили про те, що заявниця діяла незаконно, упереджено і не була незалежною. Пояснення заявниці були відхилені як безпідставні.

5 червня 2008 року ВРУ проголосувала за звільнення заявниці та ухвалила відповідну Постанову.

Щодо скарги заявниці за пунктом 1 статті 6 Конвенції Суд наголосив, що національні органи, розглядаючи справу заявника, не були незалежними і неупередженими. Суд установив, що провадження у ВРЮ характеризувалося великою кількістю системних і загальних недоліків, які поставили під сумнів принципи незалежності та неупередженості, а подальший перегляд справи судом не усунув ці недоліки.

Послався Суд і на те, що звільнення заявниці з посади судді становило втручання у її приватне життя, а також, що таке втручання не відповідало вимогам «якості закону» та не було правомірним у розумінні статті 8 Конвенції.

В аспекті обставин справи за заявою ОСОБА_19 Суд зазначив, що станом на сьогодні в Україні впроваджується повномасштабна судова реформа, яка включає внесення змін до Конституції України та законів України, а також інстанційні зміни. Далі Суд звертає увагу на те, що, враховуючи обсяг та обставини заяви, що розглядається (заява ОСОБА_19.), не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження prima facie (з першого погляду) даремними і безрезультатними.

Порядок виконання рішення Суду, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV), іншими нормативно-правовими актами.

За абзацом дев'ятим частини першої статті 1 Закону № 3477-ІV виконання рішення Суду включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Суду.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Якщо виходити з характеру (змісту) дій, здійснених судом першої інстанції під час вирішення позову ОСОБА_19, конкретний прояв яких був встановлений Судом, то у підсумку можна дійти висновку, що оскаржене рішення про відмову у задоволенні позову належить визнати постановленим з порушенням норм матеріального права та положень адміністративного процесуального законодавства, зокрема вимоги про розгляд справи з дотриманням передбачених статтями 8, 9 КАС принципів верховенства права та законності.

Згідно з частинами першою, третьою статті 243 КАС суд задовольняє заяву за наявності підстав, передбачених статтею 237 цього Кодексу. Якщо судове рішення у справі переглядається з підстави, визначеної пунктом 3 частини першої статті 237 цього Кодексу, суд скасовує оскаржуване рішення повністю або частково і має право прийняти нове судове рішення або направити справу на новий розгляд до суду, який виніс оскаржуване рішення.

Констатовані Судом порушення конвенційних та національних вимог в аспекті цієї справи можуть бути усунуті в спосіб скасування рішення суду касаційної інстанції з направленням справи до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції для постановлення рішення відповідно до вимог адміністративного процесуального законодавства.

Отже, заява ОСОБА_19 в частині скасування названого рішення підлягає задоволенню.

Що ж до прийняття рішення про задоволення позову, то ці вимоги не можуть бути задоволені, позаяк ні рішення Суду у справі «Куликов та інші проти України», ні фактичні обставини справи не вказують на необхідність і можливість Верховного Суду України розглядати спір по суті заявлених вимог.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-237, 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд України

постановив:

Заяву ОСОБА_19 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2008 року, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2009 року та Вищого адміністративного суду України від 6 березня 2012 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: І.С. Берднік С.М. Вус

В.І. Гуменюк А.А. Ємець

Т.Є. Жайворонок Г.В. Канигіна

Є.І. Ковтюк М.Є. Короткевич

О.В. Кривенда Н.П. Лященко

Б.М. Пошва О.Б. Прокопенко

Я.М. Романюк В.М. Сімоненко

В.Ф. Школяров