Справа № 826/23641/15
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 листопада 2017 року 15:01 № 826/23641/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів: Кармазіна О.А., Скочок Т.О., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у

Київській області

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

від відповідачів - Шевченко В.О.

ВСТАНОВИВ:

08.10.2015 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд, з урахуванням уточнень (а.с. 102-106):

- визнати протиправним рішення Державної фіскальної служби України від 18.03.2015 про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги у розмірі чотирирічного грошового забезпечення відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку він займав на день встановлення інвалідності другої групи;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Київській області та Державну фіскальну службу України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі чотирирічного грошового забезпечення відповідно до грошового забезпечення, у зв'язку з встановленням інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 1979 року по 2005 рік проходив службу в органах внутрішніх справ України та в податковій міліції Державної податкової адміністрації України. У 2005 році був звільнений з податкової міліції за віком. Зазначає, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ з ним трапився нещасний випадок, в результаті якого останній отримав травму. У 2008 році позивачеві встановлена друга група інвалідності внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків. Вказує, що вперше звернувся до відповідачів з заявою про отримання одноразової грошової допомоги у 2011 році, проте останні відмовили йому у призначенні та виплаті допомоги. Відмову відповідача позивач оскаржив до суду, і постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2013 у справі № 826/1736/13-а, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2014, було зобов'язано Міністерство доходів і зборів України розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі чотирирічного грошового забезпечення, відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою. На виконання зазначеного рішення робоча група з питань розгляду судових рішень ДФС України протоколом від 18.03.2015 № 1 відмовила позивачеві у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки останній на момент нещасного випадку не являвся працівником податкової міліції. На переконання позивача, відмова відповідача є протиправною та порушує його права та інтереси. Обґрунтовуючи протиправність рішення відповідача, позивач керується Законами України "Про державну податкову службу", "Про міліцію", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Порядком № 707, нормами яких гарантовано виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності працівнику податкової міліції.

Позивач у судовому засіданні 8 листопада 2017 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні 8 листопада 2017 року заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Пояснив, що законодавець пов'язує виникнення права осіб на отримання одноразової грошової допомоги не з фактом звільнення зі служби, а з фактом отримання травми. Зазначив, що у даному випадку питання про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги повинно бути розглянуте Міністерством внутрішніх справ України, оскільки останній отримав травму під час виконання службових обов'язків в органах внутрішніх справ.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 8 листопада 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 у період з 24.08.1979 по 01.12.1996 проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 01.12.1996 - в податковій міліції ДПА України (а.с. 28-30).

Наказом голови ДПА у Київській області від 21.02.2005 № 69-О звільнено підполковника податкової міліції ОСОБА_1 з органів податкової міліції у відставку за пунктом «а» статті 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с. 13).

З акта про нещасний випадок Н-1, затвердженого 12.12.2015 в.о. начальника ГУМНС України, та свідоцтва про хворобу від 27.03.2006 № 389-з вбачається, що 16.12.1982 під час участі у ліквідації наслідків пожежі з ОСОБА_1 трапився нещасний випадок, в результаті якого останній отримав струс головного мозку, виражений цефалічний синдром, стійкий церебрастенічний синдром (а.с. 14-18).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії КВ-1 № 016084 від 22.04.2008, позивачу встановлено другу групу інвалідності довічно, внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків (а.с. 22).

У жовтні 2010 року позивач звернувся з заявою (рапортом) до ДПА в Київській області про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності, пов'язаної з виконанням службових обов'язків (а.с. 20).

Листом від 19.04.2011 № 166/Д/04-211 ДПА в Київській області повідомила позивача про повернення його матеріалів без погодження на зазначену виплату (а.с. 26).

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2013 у справі № 826/1736/13-а (а.с. 31-32), залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2014 (а.с. 36-37), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зобов'язано Міністерство доходів і зборів України розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі чотирирічного грошового забезпечення, відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою.

На виконання зазначеного судового рішення, робочою групою з питань розгляду судових рішень ДФС України відмовлено ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Відмову відповідач оформив протоколом від 18.03.2015 № 1, яка мотивована тим, що на момент отримання травми ОСОБА_1 не був працівником податкової міліції (а.с. 39-41).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

На момент виникнення спірних правовідносин підстави та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівників міліції, податкової міліції визначались Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" та постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, якою затверджено Порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівників міліції, податкової міліції.

Статтею 26 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію".

Згідно з частинами першою, другою статті 21 Закону України "Про міліцію" працівники міліції перебувають під захистом держави, що здійснюється в порядку і випадках, передбачених законом. Держава гарантує захист життя, здоров'я, честі, гідності, житла, майна працівника міліції, членів його сім'ї та близьких родичів від злочинних посягань та інших протиправних дій.

Відповідно до частини шостої статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року N 707 (далі - Порядок № 707), одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися:

під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи;

у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Аналіз наведених правових норм та встановлені у ході судового розгляду справи обставини свідчать на користь висновку, що днем виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі чотирирічного грошового забезпечення, є 22.04.2008, оскільки саме ця дата зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії як час, з якого ОСОБА_1 при огляді встановлена друга група інвалідності.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача, що обов'язок призначити і виплатити останньому грошову допомогу покладено на ДФС України, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 707 для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера.

Зі змісту наведених норм вбачається, що виплату передбаченої Порядком № 707 допомоги здійснюють як органи внутрішніх справ, так і органи державної податкової служби. Разом з тим, при визначенні органу, на який покладено обов'язок виплати цієї допомоги в разі проходження особою служби в обох органах, має значення, за яких умов та в період якої служби працівник міліції, який звернувся за виплатою вказаної допомоги, отримав травму.

Суд зазначає, що пункт 5 Порядку № 707 визначає процедуру звернення особи до уповноваженого органу, а не умови визначення органу (МВС чи ДПА), який має здійснити таку виплату.

Таким чином, в залежності від того, в якому органі з працівником міліції трапився нещасний випадок (МВС чи ДПА), виплату допомоги здійснює та структура, в якій на момент цієї події така особа працювала. Встановлення втрати працездатності через такі випадки в подальшому, не звільняє такий орган від зобов'язання виплатити цю допомогу постраждалій особі в майбутньому.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 707, орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям.

Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Враховуючи, що видатки на утримання органів МВС України та ДПА (ДФС) України державними бюджетами визначаються окремо, суд дійшов висновку, що кожен з них повинен відповідати лише за ту шкоду, яка є наслідком впливу на особу властивих цій системі факторів підвищеного ризику.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на правове регулювання спірних правовідносин та враховуючи, що ОСОБА_1 отримав травму під час проходження служби в органах внутрішніх справ, позовні вимоги останнього до ДФС України та Головного управління ДФС у Київській області задоволенню не підлягають, позаяк одноразова грошова допомога має бути призначена та виплачена позивачеві тим органом, у якому останній отримав травму при проходженні служби.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Катющенко

Судді О.А.Кармазін

Т.О.Скочок