Справа № 803/1407/17
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Справа № 803/1407/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Масюк Г.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся з позовом до Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області (Голова ліквідаційної комісії, відповідач) про визнання протиправною відмови щодо нарахування та виплати недорахованого грошового утримання у вигляді доплати від належної суми пенсії в розмірі 25%, за період з 01 серпня 1998 року по день звільнення зі служби 06 листопада 1998 року та зобов'язання донарахувати та виплатити таку доплату.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ України та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач зазначає, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ України щомісячно отримував грошове забезпечення, в тому числі доплату від належної суми пенсії в розмірі 25%, встановленої йому наказом начальника УМВС України у Волинській області № 91 о/с від 19 вересня 1997 року. Вказана доплата виплачувалась щомісячно разом із грошовим утриманням з жовтня 1997 року по липень 1998 року включно. В період з 01 серпня 1998 року по день мого звільнення зі служби (06 листопада 1998 року) позивача було переведено на вищестоящу посаду при УМВС України у Волинській області, зокрема на посаду ст. інспектора відділу дільничних інспекторів міліції управління адміністративної служби міліції УМВС України у Волинській області. В період перебування на вищезгаданій посаді ОСОБА_1 отримував заробітну плату, однак, на думку останнього відповідач у серпні, вересні, жовтні та листопаді 1998 року виплачував її у меншому розмірі, без урахування в заробітній платі 25% доплати від належної суми пенсії, яка була встановлена наказом УМВС України у Волинській області № 91 о/с від 19 вересня 1997 року. У звязку з цим позивач звернувся 31 травня 2017 року із заявою до відповідача про виплату недорахованої заробітної плати за період з 01 серпня 1998 року по 06 листопада 1998 року, у вигляді доплати від належної суми пенсії в розмірі 25%, на що у відповідь отримав відмову.

Позивач вважає відмову необґрунтованою та незаконною, такою, що порушує його право на соціальний захист, а саме гідну оплату праці.

Крім того ОСОБА_1 звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 02 квітня 1993 року за № 257, за якою встановлювалася така доплата працівникам ОВС, на момент встановлення позивачу цієї доплати (19 вересня 1997 року) була скасована ще в лютому 1997 року, тому зазначене в наказі начальника УМВС має формальне значення, адже такий запис стався із-за технічної помилки канцелярського працівника, який виготовляв наказ. Тому, в наказі керівника УМВС мало би бути зазначено: «на виконання указу Президента України № 926 від 04 жовтня 1996 року», за яким також встановлювалася аналогічна доплата.

В письмових запереченнях проти позову від 06 листопада 2017 року № 2598/26/01-2017 (а.с.51-52) відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Правовий статус позивача, в тому числі відносини проходження служби, а також питання звільнення врегульовано спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 19 липня 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення), затвердженим Кабінетом міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про міліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Наказом УМВС України у Волинській області № 91о/с від 17 липня 1998 року позивача призначено на посаду «старшого інспектора відділу дільничних інспекторів міліції управління адміністративної служби міліції» з 29 липня 1998 року , на якій перебував до дня звільнення зі служби та за якою призначена пенсія. Згідно записів у картці обліку грошового забезпечення при призначенні на вищезгадану посаду доплата від суми пенсії наказами начальника УМВС позивачу не встановлювалась, тому до дня звільнення не виплачувалась. Як вбачається із витягу з наказу УМВС України у Волинській області № 91о/с від 19 вересня 1997 року, доплата від суми пенсії ОСОБА_1 була встановлена за посадою «старший інспектор чергової частини УППГІМ УМВС», а при переведенні на посаду «старший інспектор відділу дільничних інспекторів міліції управління адміністративної служби міліції» така доплата йому не встановлювалась, тому до дня звільнення відповідно не виплачувалась.

Представник відповідача окремо звертає увагу суду на те, що правильність усіх встановлених позивачу на день звільнення зі служби виплат, підтверджується його особистим підписом у грошовому атестаті, який зберігається у пенсійній справі.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що вимоги позивача щодо незаконної відмови в нарахуванні та виплаті грошового утримання у вигляді доплати від належної суми пенсії в розмірі 25% є безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить суд його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, проте звернувся до суду із клопотанням № 2599/26/01-17 від 06.11.2017 про розгляд справи без її участі (а.с.53).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи, суд вважає, що адміністративний позов до задоволення не підлягає з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 09 грудня 1992 року по 06 листопада 1998 року перебував на службі в органах внутрішніх справ, про що свідчить витяг з послужного списку архівної справи капітана міліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонера органів внутрішніх справ та копія трудової книжки позивача (а.с.8,22).

Відповідно до витягу з наказу УМВС України у Волинській області від 06 листопада 1998 року № 143 о/с капітана міліції ОСОБА_1, старшого інспектора відділу дільничних інспекторів міліції управління адміністративної служби міліції УМВС України у Волинській області, 06 листопада 1998 року звільнено із органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України за п.64 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.8).

З матеріалів справи слідує, що позивач звертався із заявою від 31 травня 2017 року до відповідача, у якій просив виплатити заборгованість зі заробітної плати, а саме, нарахувати та виплатити суми доплати від належної суми пенсії в розмірі 25% за період з 01 серпня 1998 року по день звільнення зі служби 06 листопада 1998 року (а.с.13-14).

У відповіді на заяву голова ліквідаційної комісії листом від 21 червня 2017 року № 7/251 повідомив ОСОБА_1 про те, що під час служби в органах внутрішніх справ позивач отримував грошове забезпечення, а не заробітну плату, тому вимоги Кодексу законів про працю України на останнього не поширювались, оскільки правовий статус регулювався Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Указом Президії Верховної Ради України від 29 липня 1991 року (розяснення Верховного суду України від 23 березня 1998 року № 1- 4/83, Міністерства соціальної політики України від 11 листопада 2013 року № 1241/13/84- 13) (а.с.15-16).

Щодо нарахування грошового забезпечення, а саме доплати від суми пенсії відповідач у листі зазначив, що відповідно до наказу УМВС України у Волинській області від 17 липня 1998 року № 91о/с ОСОБА_1 призначений на посаду старшого інспектора відділу дільничних інспекторів міліції управління адміністративної служби міліції з 29 липня 1998 року. На вказаній посаді він перебував до дня звільнення зі служби і за вказаною посадою позивачу призначена пенсія. Відповідно до записів у карточці обліку грошового забезпечення при призначенні на вищезгадану посаду доплата від суми пенсії наказами начальника УМВС ОСОБА_1 не встановлювалась, тому до дня звільнення і не виплачувалась. Як вбачається із наданого Вами витягу з наказу УМВС України У Волинській області від 19 вересня 1997 року № 91о/с, доплата від суми пенсії позивачу була установлена за посадою «старший інспектор чергової частини УПППМ УМВС», а при переведенні на посаду «старший інспектор відділу дільничних інспекторів міліції управління адміністративної служби міліції» ОСОБА_1 така доплата не встановлювалась, тому до дня звільнення не виплачувалась.

За таких обставин відповідач вважає, що відсутні правові підстави для проведення перерахунку та виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення за 1998 рік (а.с.15-16).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, відповідно до наказу № 91 о/с від 19 вересня 1997 року ОСОБА_1 встановлена щомісячна доплата з суми пенсії в розмірі 25% з 01 жовтня 1997 року. Дана доплата позивачу виплачувалась в розмірі 25% з суми пенсії, що підтверджується листом Волинського училища професійної підготовки працівників міліції УМВС України у Волинській області № 812 від 13 липня 2017 року з додатком до довідки по грошовому утриманню (а.с.12,12 зворот).

Наказом № 91 о/с від 17 липня 1998 року ОСОБА_1 переведено на посаду старшого інспектора відділу дільничних інспекторів міліції управління адміністративної служби міліції з 29 липня 1998 року, на якій він перебував до дня звільнення зі служби та за якою призначена пенсія. Доплата від суми пенсії в розмірі 25 % наказами начальника УМВС позивачу не встановлювалась, про що позивачу також було відомо (а.с.60).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення), затвердженим Кабінетом міністрів України.

Як передбачено частиною першою статті 19 Закону України «Про міліцію» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

З метою впорядкування грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Указом Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (далі - Указ Президента України № 926/96) затверджено схеми посадових окладів, окладів за спеціальними званнями осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та оклади грошового утримання курсантів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України згідно з додатками. Надано право Міністру внутрішніх справ України установлювати посадові оклади для категорій рядового і начальницького складу, не передбачених цим Указом, відповідно до розмірів, визначених схемами посадових окладів. Посадові оклади працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, визначаються згідно з посадовими окладами працівників відповідно центрального апарату міністерств, інших центральних органів виконавчої влади України, міністерств, інших органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, управлінь і самостійних відділів місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України № 926/96 (чинного на день виходу позивача на пенсію) надано право керівникам внутрішніх справ у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів установлювати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, - щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована.

Згідно з підпунктом «б» пункту 3 Указу № 926/96 з метою впорядкування грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надано право керівникам органів внутрішніх справ, у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів, преміювати осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду преміювання, створеного у розмірі чотиримісячного фонду грошового забезпечення, без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами.

Аналізуючи вищенаведені норми (чинні на момент виникнення спірних правовідносин), законодавцем встановлено право, а не обовязок керівника органів внутрішніх справ установлювати щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50 відсотків суми пенсії та у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів.

За змістом правової норми щодо встановлення особам рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію за вислугу років згідно з чинним законодавством і залишені за їхньою згодою в інтересах справи на службі, щомісячна доплата у розмірі від 25 до 50 відсотків від суми пенсії, яка могла бути їм нарахована, не може бути включена до складу грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ для обчислення розміру пенсії, оскільки ця доплата по своїй суті вже є частиною пенсії, обчисленою відповідно до положень статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», яка могла виплачуватися зазначеним особам при умові залишення їх на службі та при наявності асигнувань, виділених на утримання цих органів (Ухвала Вищого адміністративного суду України № К-15190/08 від 28.09.2011).

Щодо тверджень позивача про те, що відповідно до Положення про умови та порядок грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС України № 854 від 09 грудня 1997 року, при переведенні з однієї посади на іншу, передбачено збереження у законному порядку грошового утримання, суд зазначає наступне.

З метою зясування всіх обставин та дослідження письмових доказів, які мають значення для справи, ухвалою суду від 26 жовтня 2017 року зобов'язано відповідача надати належним чином засвідчену копію Положення про умови та порядок грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС України № 854 від 09 грудня 1997 року.

Відповідно до довідки № 6/448 від 06 листопада 2017 року, виданої членом ліквідаційної комісії УМВС, в архівному секторі ВРТЗІ ГУ НП у Волинській області, на зберіганні відсутній наказ МВС України № 854 від 09 грудня 1997 року «Про затвердження Положення про умови та порядок грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (а.с.56). Згідно акту Про вилучення для знищення документів, не внесених до національного архівного фонду № 6/10 від 10 травня 2016 року, який погоджено протоколом засідання ліквідаційної ЕК МВС України у Волинській області № 6/22 від 10 травня 2016 року та протоколом засідання ЕПК ГДА МВС України № 2 від 05 липня 2016 року його знищено (а.с.57-59).

Крім того, суд звертає увагу, що правильність усіх встановлених ОСОБА_1 на день звільнення зі служби виплат, підтверджується його підписом в грошовому атестаті.

Також, суд враховує, що щомісячна доплата в розмірі від 25 % до 50 % суми пенсії, яка б могла бути нарахована позивачеві, запроваджена підпунктом «а» п. 3 Указу Президента України № 926/96, не відноситься до додаткових видів грошового забезпечення, що включаються при обчисленні пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частина 1 статті 71 КАС України), та згідно із статтею 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідачем доведено, що у позивача відсутні правові підстави для проведення перерахунку та виплати грошового утримання у вигляді доплати від належної суми пенсії в розмірі 25%, за період з 01 серпня 1998 року по день звільнення зі служби 06 листопада 1998 року.

Отже, у задоволенні взаємоповязаних позовних вимог про визнання протиправною відмови щодо нарахування та виплати недорахованого грошового утримання у вигляді доплати від належної суми пенсії в розмірі 25%, за період з 01 серпня 1998 року по день звільнення зі служби 06 листопада 1998 року та зобов'язання донарахувати та виплатити таку доплату слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3,17,122,71,72,160,163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Указу Президента України № 926/96 від 04 жовтня 1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України у Волинській області про визнання протиправною відмови та зобовязання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 10 листопада 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський