Справа № 331/3109/17(2-а/331/133/2017)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2017 рокусправа № 331/3109/17 провадження №2-а/331/133/2017

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2017 року по справі №331/3109/17(провадження №2-а/331/133/2017) за позовом Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и В :

Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гостіщевої Т.М. про відкриття виконавчого провадження від 28.03.2017р. ВП №53651720, в частині стягнення з Управління виконавчого збору у розмірі 12800грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на неправомірність рішення державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, оскільки невиконання УПФУ у повному обсязі судового рішення щодо перерахунку та виплати пенсії, пов'язане не з діями боржника, а з відсутністю фінансування з Державного бюджету України. При цьому, позивач вказував на те, що у відповідності до ст..27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2017 року позов задоволено. Постанова суду мотивована встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що невиконання позивачем судового рішення про перерахунок та виплату пенсії, пов'язано виключно із фінансуванням з Державного бюджету. З цих підстав суд вказав на те, що оскільки виконання судового рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою, то у державного виконавця були відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору, що передбачено п.3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову

суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на необґрунтовані висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення виконавчого збору. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції помилково послався на положення п.3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою КМУ від 03.09.2014 року №440, яка прийнята на виконання ЗУ "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", підлягають виконанню судові рішення, які набрали законної сили до 01.01.2013р. У спірному випадку рішення суду набрало законної сили 04.06.2013р., тобто дія Порядку на нього не поширюється, у зв'язку з чим, документи по його виконанню не перебувають в органах казначейства, та, відповідно, рішення не здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому ЗУ "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на те, що Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя не є боржником у виконавчому провадженні у зв'язку з чим не може звертатися з даним з позовом до суду.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 23.03.2017р. Жовтневим районним судом м.Запоріжжя видано виконавчий лист №б/н про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 підвищення пенсії згідно статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004р. № 2195-IV та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.01.2011р. в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період та в подальшому щомісячно відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004р. № 2195-IV.

28.03.2017р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гостіщевою Т.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №б/н та стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 12800грн.

Не погодившись з рішенням державного виконавця щодо стягнення судового збору, позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2011 р. по справі № 2а-4224/11, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013р., адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено, визнано бездіяльність УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІV починаючи з 01.01.2011 р. в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірною. Зобовязано УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 підвищення пенсії згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІV та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.01.2011 р. в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період та в подальшому щомісячно відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195 - ІV.

На виконання вказаного судового рішення УПФУ у добровільному порядку здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_2 (а.с.5). В той же час, фактично суми перерахунку ОСОБА_2 виплачені не були, що і зумовило видання виконавчого листа з метою примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом частини 3 вказаного Закону за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

З огляду на положення вказаних норм права державним виконавцем вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 12800грн., що становить чотири мінімальних розмірів заробітної плати.

Частиною 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки коли виконавчий збір не стягується. Так, п.3 ч.5 ст.27 Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Вказуючи на неможливість застосування п.3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин, державний виконавець посилається на те, що відповідно до Постанови КМУ від 03.09.2014 року №440 «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», прийнятою на виконання ЗУ "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені ч.1 ст.2 вказаного Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. У спірному випадку судове рішення набрало законної сили 04.06.2013р., тобто після 01.01.2013р., а отже дія Порядку на нього не поширюється. У зв'язку з чим, документи по його виконанню не перебувають в органах казначейства, та, відповідно, рішення не здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

З приводу таких доводів відповідача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не обмежує виконання лише тих судових рішень, які були ухвалені до 01.01.2013р.

Пунктом 3 Перехідних та Прикінцевих положень Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Тобто, вказаною нормою права визначено лише порядок дій відносно судових рішень, які були ухваленні до набрання чинності цим Законом, але не вказано того, що у межах цього Закону виконуються судові рішення виключно ті, які були ухвалені до набрання чинності цим Законом.

Крім цього, державний виконавець не звернув уваги на те, що судові рішення про соціальні виплати виконуються виключно за рахунок коштів державного бюджету (за певною бюджетною програмою), при цьому, інших коштів, які б могли бути спрямовані відповідачем на виконання рішення суду, в УПФУ не існує.

Згідно з пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою УПФУ від 22 грудня 2014 року №28-2 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №41/26486), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також об'єднані управління (далі Управління) є органами ПФУ, підпорядкованими відповідно головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Відповідно до пункту 4 Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

Отже, враховуючи повноваження УПФУ та приймаючи до уваги те, що фактична виплата перерахованих пенсії, у зв'язку з виконанням рішень судів, можлива лише за умови фінансування з державного бюджету (за певною бюджетною програмою), суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність стягнення з відповідача виконавчого збору.

Щодо доводів відповідача про те, що Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя не є належним позивачем у справі, оскільки не є боржником у виконавчому провадженні у зв'язку з чим не може звертатися з даним з позовом до суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що виконавчий лист, у справі ОСОБА_2, видано відносно боржника УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя. Розпорядженням Запорізького міського голови №83р від 20.02.2016р., на виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», перейменовано Жовтневий район м.Запоріжжя на Олександрівський район м.Запоріжжя. На підставі постанови КМУ від 21.12.2016р. №988 «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» УПФУ в Олександрівському районі м.Запоріжжя, разом з іншими районним управліннями ПФУ в м.Запоріжжя, об'єднані в Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя.

Таким чином, в процесі перейменування та реорганізації до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя перейшли права та обов'язки боржника у виконавчого провадженні - УПФУ в Жовтневому районі м.Запоріжжя, у зв'язку з чим позивач мав право звертатися з даним позов до суду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2017 року по справі № 331/3109/17(провадження №2-а/331/133/2017) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 10.11.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк