Справа № 813/2113/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року Справа № 813/2113/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Редкевич О.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа яка не заявляє замостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 сільська рада Стийського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Львівській області, з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Львівській області, оформлене листом від 19.05.2017 року за №К-5787/0-4025/6-17 від 19.05.2017, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області за межами населеного пункту.

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області за межами населеного пункту.

В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що 04.05.2017 він звернувся до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Львівській області із заявою та необхідними доданими документами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для виділення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області за межами населеного пункту. Однак, відповідач відмовив у наданні відповідного дозволу, у звязку із відсутністю погодження ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Таку відмову позивач вважає незаконною, оскільки відсутні встановлені законом підстави для відмови у задоволенні клопотання, спірна земельна ділянка не перебуває у власності чи у користуванні інших осіб, а тому будь-яких перешкод для передання їй у власність немає. Крім того, позивач вважає, що єдиним способом захисту його порушених прав є прийняття судом постанови про зобов'язання ГУ Держгеокадастру надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з мотивів викладених у позовній заяві, надав письмові пояснення щодо позову, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Львівській області, заперечуючи проти позову, пояснив, що відмова у задоволенні клопотання обґрунтована відсутністю погодження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для виділення земельної ділянки ОСОБА_3 сільської ради, обовязковість отримання якого передбачена дорученням Віце-премєр-міністра України за № 37732/0/1-14 від 08.10.2014, рішенням колегії Держземагенства України за № 2/1 від 14.10.2014 та доручення Голови Львівської облдержадміністрації за № 13/0/6-15 від 10.02.2015. На думку відповідача, оскаржуване рішення прийняте, з дотриманням вимог чинного законодавства, а відтак, підстави для його скасування відсутні й у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляду справи за його відсутності.

До судового засідання 07.11.2017 представниками позивача та відповідача подано клопотання про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі документів.

Враховуючи, що сторонами у попередніх засіданнях висловлено правову позицію щодо предмету спору, суд вважає за можливе розгляд справи на підставі наявних у справі документів.

Суд зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

ОСОБА_1 04.05.2017 звернувся із клопотанням до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Львівській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для виділення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області за межами населеного пункту. До заяви долучено копії таких документів: викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування та розмір земельної ділянки; копія документа, що посвідчує особу (паспорта ОСОБА_1Р.); нотаріально посвідчена копія довіреності уповноваженої особи, якщо документи подає уповноважена особа громадянина України (у разі звернення представника фізичної особи); копія документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обовязкових платежів.

Листом від 19.05.2017 № К-5787/0-4025/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для виділення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області за межами населеного пункту, оскільки відсутнє погодження ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області щодо надання відповідного дозволу.

Також, листом від 10.05.2017 відповідач звертався до ОСОБА_3 сільської ради про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою у звязку із клопотанням відповідача від 04.05.2017. Відповідь сільської рали щодо розгляду відповідного клопотання від 04.05.2017 чи мотивовані заперечення сільської ради на таке клопотання відповідачем та третьою особою не надано.

Водночас, питання щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою було предметом розгляду ОСОБА_3 сільської ради в лютому 2017 року, тобто до моменту розгляду звернення позивачем із відповідним клопотанням до Відповідача. Так, за змістом виписки з протоколу № 10 засідання 10 сесії VII скликання ОСОБА_3 сільської ради від 21.02.2017 ОСОБА_3 сільська рада Стрийського району Львівської області відмовила у наданні ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту землеустрою для виділення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району Львівської області за межами населеного пункту. При цьому, підстави для відмови у наданні дозволу у згаданому рішенні не зазначені.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст.22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Пунктом «а» ч.3 ст.22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст.33 ЗК України, земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Згідно п.4 ст.122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (далі Положення № 15), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно п.2 вказаного Положення, Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 3 вказаного Положення передбачено, що основними завданнями Держгеокадастру, зокрема, є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

В силу підпункту 13 п.4 вказаного Положення, Головне управління Держгеокадастру в області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відтак, у даному випадку субєктом, уповноваженим на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, які знаходяться за межами населених пунктів є Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

Статтею 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Віце - премєр - міністром - Міністром регіонального розвитку будівництва та житлово - комунального господарства України надано Держземагентству України відповідне доручення від 08.10.2014 року №37732/0/1-14, в якому йдеться про обовязкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні.

На виконання вказаного доручення, Держземагентством України прийнято наказ від 15.10.2014 року №328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014», зокрема - рішення колегії Держземагентства України №2/1 «Про обовязкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», яким запроваджено з 15.10.2014 року обовязкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до п.2 рішення колегії №2/1 «Про обовязкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014 року, забезпечують обовязкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Відповідно до пп.2.3 п.2 рішення колегії Держземагентства України №2/1, у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема ч.7 ст.118 та ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому визначені нормами Земельного кодексу України.

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.3 ст.123 ЗК України, згідно з якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Наведеними нормами ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу - лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Як встановлено судом, позивач, при зверненні до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, подав всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Суд також звертає увагу на те, що згідно з пп.2.4 п. 2 рішення колегії Держземагентства України №2/1 від 14.10.2014 року «Про обовязкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», у разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин.

У даному випадку, суд встановив, що на звернення відповідача про висловлення позиції щодо надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту, ОСОБА_3 сільська рада не надала заперечень щодо розгляду клопотання від 04.05.2017, тобто за замовчанням погодила надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Саме про відсутність такого погодження, а не про наявність обґрунтованих заперечень, зазначається в рішенні відповідача, яким відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району.

Водночас, оцінивши долучену до матеріалів справи виписку з протоколу № 10 засідання 10 сесії VII скликання ОСОБА_3 сільської ради від 21.02.2017, суд приходить до висновку, що відповідне рішення сільської ради не є визначеною законодавством підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею, оскільки у ній не наведено обґрунтованих причин відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, які передбачені ч.7 ст.118 ЗК України.

Відповідачем не доведено наявності визначених нормами ЗК України підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, а тому оскаржуване рішення відповідача, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території ОСОБА_3 сільської ради Стрийського районує протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населеного пункту на території ОСОБА_3 сільської ради Стрийського району, така підлягає задоволенню, оскільки клопотання позивача розглянуте відповідачем по суті, жодних недоліків клопотання та додані до нього документи не містили, а в наданні дозволу відмовлено лише у звязку з відсутністю погодження ОСОБА_3 сільської ради.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, у відповідності до позиції Європейського суду з прав людини, висловленої в п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». У даній справі відповідачем - субєктом владних повноважень не було наведено вагомих, чітких та узгоджених доказів на підтвердження відповідності свого рішення нормам чинного законодавства України.

Відтак, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністра-тивного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Львівській області, оформлене листом від 19.05.2017 року за № К-5787/0-4025/6-17, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Стийського району Львівської області за межами населеного пункту;

3. Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,8 га ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради Стийського району Львівської області за межами населеного пункту;

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання цього позову в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 13.11.2017 року.