Справа № 526/1536/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2017 р. Справа № 526/1536/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Перцової Т.С.
Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Гадяцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 12.09.2017р. по справі № 526/1536/17
за позовом ОСОБА_1
до Гадяцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області
про визнання нечинним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гадяцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі по тексту Гадяцьке об`єднане УПФУ, відповідач), в якому просив суд визнати нечинним рішення Гадяцького об`єднаного УПФУ №113 від 26 червня 2017 року щодо відмови позивачеві в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати Гадяцьке об`єднане УПФУ призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 21 червня 2017 року та вчинити дії по виплаті нарахованих сум.
Постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 12.09.2017 року по справі № 526/1536/17 позовні вимоги задоволено.
Визнано нечинним рішення Гадяцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №113 від 26 червня 2017 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язано Гадяцьке об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 21 червня 2017 року та вчинити дії по виплаті нарахованих сум.
Допущено негайне виконання постанови суду в частині зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію у межах суми стягнення за один місяць.
Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 12.09.2017 року по справі № 526/1536/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивачем при зверненні за призначенням пенсії не було надано первинної довідки, що підтверджує період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виданої в період роботи в зоні відчуження організацією чи установою, розташованими в зоні, в якій зазначено періоди роботи, населений пункт чи об`єкт, де проводилися роботи; у довідках Галузевого державного архіву Міноборони від 11.08.2016 року № 179/1/7659 та від 26.04.2016 р. № 179/1/4307 зазначено, що підтвердити участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС неможливо, оскільки у наказах командира військової частини НОМЕР_1 за період з 26.04.1986 року по 23.12.1986 року відрядження на роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 не відображено. Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 08.06.2017 року, яким встановлено факт участі ОСОБА_1 , у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 03.05.1986 року по 21.06.1986 року у складі військової частини № 39289 у м. Чорнобиль Київської області, на думку відповідача, не може слугувати підставою для призначення пенсії, оскільки рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою відповідних документів, а лише є підставою для їх одержання. Враховуючи викладене, відповідачем цілком правомірно відмовлено позивачу у призначені пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують в установлених законом порядку періоди роботи у зоні відчуження.
Позивач в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 12.01.1994 року, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії.
21 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Гадяцького об`єднаного УПФУ Полтавської області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Рішенням №113 від 26 червня 2017 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з посиланням на відсутність документів, що підтверджують виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, які передбачені Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (а.с.11).
Не погодившись з відмовою відповідача у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання нечинним рішення Гадяцького об`єднаного УПФУ № 113 від 26.06.2017 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобов`язання відповідача призначити пенсію з 21.06.2017 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем документами, а саме посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2, судовим рішенням та довідкою підтверджено період участі ОСОБА_1 в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 03.05.1986 року по 21.06.1986 року, тому позивач має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя та здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі по тексту Закон № 796-ХІІ) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Так, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - пенсії призначаються зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.
Згідно зі ст.9 Закону N 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
У свою чергу, в силу ст.10 Закону № 796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 14 Закону України Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеними до 2 категорії, є особи, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 01.07.1986 р. - незалежно від кількості робочих днів; з 01.07.1986 р. по 31.12.1986 р. - не менше 5 календарних днів; у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; евакуйовані у 1986 р. із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.
Згідно з ч.1 ст.15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування (ч.4 ст.15 Закону № 796-ХІІ).
Як встановлено частинами 3, 4 статті 65 Закону № 796-ХІІ, посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.
Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 р. N 501 (чинного до 20.01.1997 року), та п. 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 р. N 51 (чинного з 20.01.1997 року), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01.07.1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 01.07.1986 р. до 31.12.1986 р. - не менше 5, а у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А; при цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору "Перереєстровано" і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2) серії НОМЕР_2 , видане Полтавською обласною державною адміністрацією 12.01.1994 року, в якому зазначено, що пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ, для осіб, які брали участь у роботі по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році.
Колегія суддів зауважує, що правомірність видачі посвідчення ОСОБА_1 відповідачем не оспорюється.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказане посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), видане на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону України Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, підтверджує право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі й на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Відповідно до п.2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 (далі по тексту Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Виходячи зі змісту наведеної норми, колегія суддів зауважує, що довідка за формою № 122 не є єдиною виключною підставою для призначення пенсії особі зі зниженням пенсійного віку у відповідності до Закону України Про соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Підставою для призначення пенсії, крім довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 р. N 122, може бути, зокрема, довідка військової частини у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Наявною в матеріалах справи копією довідки військової частини №-0139 від 20.10.1993 року № 1080 підтверджено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у м. Києві з 04.01.1986 року по 23.12.1986 року. В період з 03.05.1986 року по 21.06.1986 року ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі військової частини НОМЕР_1 , та відпрацював у м. Чорнобиль у зоні відчуження у травні 1986 року 29 днів, у червні 21 день.
У вказаній довідці зазначено, що вона видана на підставі наказу командира військової частини про відрядження від 03.05.1986 року № 95 та прибуття від 21.06.1986 року № 141.
З огляду на п.2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 колегія суддів вказує, що зазначена довідка є належною підставою для призначення пенсії позивачеві як особі, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено, що вказана довідка не є належним первинним документом, що підтверджує періоди роботи позивача у зоні відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Крім того, згідно зі ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 08 червня 2017 року по справі № 526/957/17, яке набрало законної сили 20 червня 2017 року, встановлено факт участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Вельбівка Гадяцького району Полтавської області в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 03 травня 1986 року по 21 червня 1986 року у складі військової частини №39289 у м.Чорнобиль Київської області.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявними в матеріалах справи письмовими доказами в їх сукупності підтверджено період участі ОСОБА_1 в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 03.05.1986 року по 21.06.1986 року та наявність у позивача права на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на довідки Галузевого архіву Міноборони від 27.04.2016 року № 179/1/4037 та від 11.08.2016 року № 179/1/7659, оскільки вказані довідки свідчать лише про відсутність у вказаному архіві документів військової частини НОМЕР_1 , які б підтверджували участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 03.05.1986 року по 21.06.1986 року, однак, не спростовує даних довідки від 20.10.1993 року № 1080, виданої вказаною військовою частиною НОМЕР_3 , яку було створено на базі військової частини НОМЕР_1 .
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що виходячи зі змісту рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 08.06.2017 року по справі № 526/957/17, факт участі ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 03.05.1986 року по 21.06.19086 року у складі військової частини № НОМЕР_1 у м. Чорнобиль Київської області, підтверджується не лише посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС серії НОМЕР_2 та довідкою військової частини Міноборони України № 1080 від 20.10.1993 року, а й довідкою Гадяцького районного військового комісаріату № 7716076 від 06.05.2016 року, копією військового квитка серії НОМЕР_4 , в якому зазначено, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та з 04.05.1986 року по 21.06.1986 року брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (даний запис посвідчено підписом начальника штаба та печаткою військової частини НОМЕР_1 ), а також показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у той же період, що і позивач по справі, що підтверджується записами у їх військових квитках.
Враховуючи викладене, розбіжності між даними вищезазначених архівних довідок та відомостями довідки від 20.10.1993 року № 1080, виданої військовою частиною НОМЕР_3 , не спростовують наявності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, передбачених статтю 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки факт роботи позивача у зоні відчуження протягом 50 днів підтверджується іншими доказами.
Доводи відповідача про те, що рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 08.06.2017 року не замінює первинних документів, а є лише підставою для їх отримання, на думку колегії суддів, є недоречними, оскільки, як зазначалось вище, крім рішення суду позивачем надавалась довідка військової частини НОМЕР_3 , яка створена на базі військової частини НОМЕР_1 . Цією довідкою, з одного боку, з посиланням на первинні документи підтверджено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 04.05.1986 року по 21.06.1986 року, а з іншого боку факт розформування військової частини НОМЕР_1 . Отже, надання позивачем первинних (у розумінні відповідача) документів наразі є неможливим з огляду на ліквідацію військової частини, у якій проходив службу позивач.
Колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (в редакції, чинній на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
З наявної в матеріалах справи копії паспорту вбачається, що станом на 26.06.2017 року (дата відмови позивачу у призначенні пенсії) ОСОБА_1 досяг 50-річного віку, а отже, з урахуванням приписів ст.55 Закону № 796-ХІІ, мав право на призначення пенсії за віком.
Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на досліджені докази та встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів приходить до висновку, що УПФУ в Гадяцькому районі Полтавської області, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років, діяло не на підставі та не у спосіб, що передбачений Законами України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, наявні підстави для визнання протиправним рішення Глобинського об`єднаного УПФУ Полтавської області № 113 від 26.06.2017 року щодо такої відмови та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку.
Разом з тим, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п.10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зі змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.
При цьому суди повинні мати на увазі, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.
Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.
Між тим, що судом першої інстанції було визнано нечинним рішення відповідача, яким відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 з 21.06.2017 року, при цьому зобов`язано відповідача призначити пенсію позивачеві з 21.06.2017 року.
Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як вбачається з матеріалів справи, заява про призначення пенсії, за результатами розгляду якої відповідачем було прийнято оскаржуване рішення № 113 від 26.06.2017 року, була подана позивачем 21.06.2017 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідача № 113 від 26.06.2017 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 повинно бути визнано протиправним та скасоване, а не визнане нечинним.
Відповідно до ст.201 КАС України правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права є підставою для зміни постанови суду першої інстанції.
Отже, постанова Гадяцького районного суду Полтавської області від 12.09.2017 року по справі № 526/1536/17 підлягає зміні шляхом заміни в абзаці 2 резолютивної частини постанови словосполучення «визнати нечинним» словосполученням «визнати протиправним та скасувати».
Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу Гадяцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.
Постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 12.09.2017 року по справі № 526/1536/17 змінити шляхом заміни в абзаці 2 резолютивної частини постанови словосполучення визнати нечинним словосполученням визнати протиправним та скасувати.
В іншій частині постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 12.09.2017 року по справі № 526/1536/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13.11.2017 р.