Справа № 316/1067/17
Суддя: Вільямовська Н. О.
Дата ухвалення: 2017-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/1067/17
Провадження № 2-а/316/131/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2017 року м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Вільямовської Н.О.,

секретаря судового засідання: Рябуха О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі Запорізької області справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та про зобов'язання вчинити певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Енергодарського міського суду з адміністративним позовом до Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначила, що вона до 2016 року перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ». Після призначення пенсії за вислугу років, позивач продовжила працювати. Досягнувши пенсійного віку передбаченого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 (надалі - Закон №1058) 01.01.1996 року, 19.02.2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058 та позивачу було призначено пенсію, однак із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік. У зв'язку з незгодою щодо проведеного обчислення пенсії позивач зверталась до суду та Постановою Енергодарського міського суду від 18.05.2016 року по справі №316/563/16-а адміністративний позов було задоволено та призначено проведення перерахунку пенсії з 19.02.2016 року. При цьому посилається та те, що в мотивувальній частині вказаної постанови суду, зазначено, що в розумінні ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсіонером позивач не була та пенсія за віком їй призначена вперше. 22.06.2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок їй пенсії за віком з урахуванням положено ч.1 ст.29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній виходом на м пенсію. Однак, листом від 11.07.2017 року №49/Б-1 відповідачем було відмовлено позивачу у зазначеному підвищенні.

Просить суд визнати протиправними дії Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням положень ч.1 ст.29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Зобов'язати Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком у розмірі обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч.1 ст.29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 20,5% починаючи з 19.02.2016 року, з дати призначення пенсії за віком. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються з 640,00 грн. - судового збору та 1500,00 грн. - витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку:

Так, судом встановлено, що позивач в грудні 2006 року набув право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу, органів внутрішніх справ» № 2262-XII та їй було призначено пенсію відповідно до зазначеного закону. Після призначення пенсії позивач продовжила працювати.

19 лютого 2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» та позивачу було призначено пенсію за віком, однак при цьому застосовано показних середньої заробітної плати за 2007 рік. За постановою Енергодарського міського суду від 18.05.2016 року, за зверненням ОСОБА_1, яка набрала законної сили, було зобов'язано відповідача по справі провести перерахунок та виплату пенсії позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2013-2015 р.р.) з 19.02.2016 року (а.с.11-13), при цьому в описовій частині зазначеної постанови суду вказано, що загальний страховий стаж по 31.01.2016 рік (а.с.11), а в мотивувальній частині зазначеної постанови суду вказано, що пенсію позивачу на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» було призначено в перше (а.с.12-зворот).

22.06.2017 року позивач по справі звернулась до відповідача по справі з заявою про перерахунок їй пенсії із застосуванням підвищення передбаченого ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» за більш пізній вихід на пенсію в розмірі 20,5% починаючи з 19.02.2016 року (а.с.9), тобто з моменту звернення за призначенням пенсії за іншим Законом. Однак, відповіддю від 11.07.2017 року № 49/Б-1 позивачу було відмовлено відповідачем у проведенні зазначеного перерахунку (а.с.10).

Призначення, перерахунок, виплата пенсій здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших законів України.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (зі змінами та доповненнями) визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

Згідно із вимогами ст.5 вказаного Закону, останнім регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно - правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

А згідно зі ст.1 цього ж Закону, «пенсією» є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Види ж пенсійних виплат і соціальних послуг визначені у статті 9 вищезазначеного Закону, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.10 зазначеного Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Таким законом є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення військо службовців, осіб начальницького та рядового складу, органів внутрішніх справ» № 2263-XII від 09.04.92, яким встановлюються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ та деяких інших осіб.

Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення військо службовців, осіб начальницького та рядового складу, органів внутрішніх справ», передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.

Отже, встановлено, що в 2007 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ».

Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

При цьому підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. У разі якщо при відстрочці часу призначення пенсії за віком не здійснюється підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу, пенсія, обчислена відповідно до статті 29 цього Закону, призначається з дня, що настає за останнім днем повного місяця відстрочки часу виходу на пенсію, який враховано до страхового стажу.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

Після призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» на підставі її заяви, позивач отримувала пенсійні виплати та при цьому продовжила працювала та набула права на пенсію за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і за заявою, позивачу було припинено виплату пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» та призначено виплату пенсії за Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування»

Позивачу в лютому 2016 року, з урахуванням висновків, яких дійшов Енергодарський міський суд в постанові від 18.05.2016 року, було призначено пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Однак, суд зазначає, що виходячи з положень ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підвищення розміру пенсії за віком може застосовуватись у випадку виявлення бажання працювати та отримувати пенсію за віком з більш пізнього віку.

При цьому, суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить застереження з приводу того, що особа має право на встановлення підвищення розміру пенсії за більш пізній вихід на пенсію лише у випадку, якщо цій особі пенсія призначена вперше.

Призначена позивачу в січні 2007 році пенсія за вислугу років, визначена Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» передбачала інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - позивач звернулась вперше в лютому 2016 року, після того, як позивач набула право на пенсію на загальних підставах, яке враховуючи приписи ст.26 зазначеного Закону у позивача виникло після досягнення нею 55 років 6 місяців, оскільки згідно паспорту громадянина України позивач народилась 08 березня 1957 року (а.с.6), а отже право на пенсію за віком за зазначеним Законом, виникло у позивача у вересні 2012 року.

Враховуючи те, що пенсію позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» призначено вперше з 19 лютого 2016 року, суд вважає помилковими твердження відповідача, у запереченнях (а.с.38) та у відповіді на звернення позивача про перерахунок (а.с.10), що позивач скористався своїм правом на призначення пенсії у зв'язку з призначенням йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ»

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, позивач з заявою про призначення пенсії за віком звернулась 19.02.2016 року, тобто, виходячи з того, що пенсійний вік для отримання пенсії за віком становить 60 років, то з заявою про призначення пенсії за віком позивач звернулась на 41 місяць пізніше.

Враховуючи положення ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивач має право на підвищення розміру пенсії на 41х0,5%=20,5%

Отже, враховуючи зазначене вище, позивач має право на підвищення пенсії відповідно до ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а отже відповідач протиправно відмовив позивачу у перерахунку пенсії за віком з урахуванням положень ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно зі статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій відносно відмови позивачу у нарахуванні підвищення пенсії.

Однак, згідно ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, з заявою про призначення пенсії з підвищенням позивач звернулась до відповідача 22.06.2017 року (а.с.9), до суду позивач звернувся 24.07.2017 року (а.с.2), позивач просить здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням підвищень починаючи з 19.02.2016 року, при цьому не просить суд про поновлення строку звернення, а отже вимоги позивача пред'явлені за період з 19.02.2016 рік по 23.01.2017 рік підлягають залишенню без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа. Отже, перерахунок пенсії позивачу має бути проведений з 01.02.2017 року.

У зв'язку з зазначеним вимоги позивача в частині строк підлягають частковому задоволенню.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення судових витрат з відповідача на свою корить, суд дійшов наступного:

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Ні Закон України «Про судовий збір», а ні КАС України не передбачено звільнення органів Пенсійного фонду України від відшкодування судових витрат, понесених стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, якщо судове рішення ухвалене на її користь, а отже, враховуючи, що суд дійшов висновку що дії відповідача у відмові у проведенні перерахунку позивачу пенсії із застосуванням ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є протиправними, то на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає стягненню розмір сплаченого судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. (а.с.1).

Що ж стосується витрат на правову допомогу:

Виходячи з положень частин 1, 2, 4 статті 94 КАС України, компенсація витрат на правову допомогу - це надана нормами Кодексу перевага фізичним та юридичним особам позивачам у справі, оскільки суб'єкт владних повноважень може компенсувати лише витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

У частині 2 статті 16 КАС України зазначено, що для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Як зазначено в частині 1 статті 90 КАС України, до витрат на правову допомогу відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні..

Таким чином, право на відшкодування витрат на правову допомогу передбачено лише за участь адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження понесених витрат за отриману правову допомогу позивачем додані копія договору про надання юридичних послуг від 18.07.2017 р. (а.с.14), квитанція до прибуткового касового ордеру від 19.07.2017 р. (а.с.15), розрахунок вартості правової допомоги (а.с.16), заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн. містить витрати лише на складення адміністративного позову, а отже правові підстави для задоволення таких вимог відсутні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн. задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9-11, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та про зобов'язання вчинити певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням положень ч.1 ст.29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Зобов'язати Енергодарське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком у розмірі обчисленому із застосуванням підвищення передбаченого ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 20,5% починаючи з 01.02.2017року, з урахуванням різниці, що була виплачена.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Енергодарського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати, у вигляді суми сплаченого судового збору в розмірі 640 (шестиста сорока) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти вимог адміністративного позову - відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги на постанову, а у разі подання апеляційної скарги - відразу після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.О. Вільямовська