Справа № 364/1046/17
Суддя: Ткаченко О. В.
Дата ухвалення: 2017-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 364/1046/17
Провадження № 2-а/364/40/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченко О. В.,

за участю секретаря Бондаренко Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володарка, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Володарської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат 1-3 ступенів,

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з названим позовом, в якому зазначає, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії та є інвалідом ІІІ групи із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, оскільки на час, коли на Чорнобильській АЕС відбулася аварія, він працював у Чорнобильській середній школі-інтернат м. Чорнобиль Київської області на посаді вчителя креслення та початкової військової підготовки та був залучений до участі у ліквідації наслідків аварії 01.05.1986 року та 02.05.1986 року і працював на навантаженні піску для гасіння пожежі на ЧАЕС. 05.05.1986 року позивача було евакуйовано з м. Чорнобиль та направлено на роботу в школу № 19 м. Івано-Франківськ. На даний час ОСОБА_1 не може бути проведено перерахунок пенсії в тому розмірі, який він має отримувати, оскільки в нього відсутня довідка з врахуванням додаткових виплат, тому позивач просить суд визнати неправомірними дії Володарської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат 1-3 ступенів Київської області щодо не видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження 01.05.1986 року та 02.05.1986 року без урахування нарахувань та виплати додаткових коштів та зобов'язати Володарську загальноосвітню санаторну школу-інтернат 1-3 ступенів Київської області провести перерахунок та видати нову довідку ОСОБА_1 форми 112 про заробітну плату з урахуванням доплат за роботу в зоні відчуження для подачі до Пенсійного фонду для перерахунку пенсії.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив суд задовольнити позов.

Представник Володарської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат 1-3 ступенів Київської області в судове засідання повторно не прибув.

Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступних міркувань.

По справі встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії, що стверджено посвідченням серії А № 118524 (а.с.7) та є інвалідом ІІІ групи із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, що стверджено посвідченням серії ААБ № 009873 (а.с.6), оскільки на час, коли на Чорнобильській АЕС відбулася аварія, він працював у Чорнобильській середній школі-інтернат м. Чорнобиль Київської області на посаді вчителя креслення та початкової військової підготовки та був залучений до участі у ліквідації наслідків аварії 01.05.1986 року та 02.05.1986 року і працював на навантаженні піску для гасіння пожежі на ЧАЕС, що стверджено відповідною довідкою (а.с.15). 05.05.1986 року позивача було евакуйовано з м. Чорнобиль та направлено на роботу в школу № 19 м. Івано-Франківськ. ОСОБА_1 звернувся до Володарської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат 1-3 ступенів Київської області із заявою про видачу довідки з перерахунком заробітної плати за період роботи в зоні відчуження ЧАЕС, однак йому було відмовлено у видачі довідки, оскільки всі документи знаходяться в архіві смт. Іванків Київської області (а.с.9). Позивач звернувся до відділу освіти Іванківської районної державної адміністрації Київської області із заявою про видачу довідки з перерахунком заробітної плати за період роботи в зоні відчуження ЧАЕС, однак йому було відмовлено та зазначено, що відділ освіти Іванківської райдержадміністрації Київської області не є правонаступником Чорнобильської школи-інтернат, а є лише зберігачем архіву (а.с.10).

Відповідно до наказу Управління освіти Київської обласної державної обласної № 100 від 26.05.1997 року, Володарська загальноосвітня санаторна школа-інтернат є правонаступником Чорнобильської середньої школи-інтернат м. Чорнобиль Київської області (а.с.8).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення встановлено ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до статті 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

У постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року справа за № 539/3949/14-а в аспекті неоднакового застосування норм права колегія суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що довідка про заробітну плату одержану в зоні відчуження повинна бути складена з урахуванням нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року, оскільки право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання вказаних документів.

Основні дозові межі радіоактивного опромінення встановленіст.5 Закону України «Про захист людини від іонізуючого випромінювання» від 1998 року.

Згідно цієї норми основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичних груп, не повинні перевищувати встановленого цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Відповідно до примітки до ч. 1 ст. 5 зазначеного закону1 мілізіверт дорівнює 0,1 бера.

Відповідно до довідки від 17.05.1991 року, доза зовнішнього та внутрішнього опромінення гр. ОСОБА_1 в період з 26.04.1986 року по 05.05.1986 року складає близько 6,8 бера (а.с.11).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.50 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною першою ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частиною першою ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

А відповідно до частини першої ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, першим принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є саме верховенство права, яким, як зазначено частиною першою ст. 8 цього Кодексу, керується суд при вирішенні справи та згідно з яким, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною першою ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у Рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що доводи позивача про неправомірні дії Володарської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат 1-3 ступенів Київської області знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, та позивачем доведено належними засобами доказування правомірність заявленого позову, у зв'язку з чим адміністративний позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 6-11, 71, 99, 122, 158-163, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Володарської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат 1-3 ступенів, про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Володарської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат 1-3 ступенів Київської області щодо не видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження 01.05.1986 року та 02.05.1986 року без урахування нарахувань та виплати додаткових коштів.

Зобов'язати Володарську загальноосвітню санаторну школу-інтернат 1-3 ступенів Київської області провести перерахунок та видати нову довідку ОСОБА_1 форми 112 про заробітну плату з урахуванням доплат за роботу в зоні відчуження для подачі до Пенсійного фонду для перерахунку пенсії.

З повною постановою сторони можуть ознайомитись 17 листопада 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О. В. Ткаченко