Справа № 826/8018/17
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8018/17 Головуючий у 1-й інстанції: Клименчук Н.М. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві клопотання представника Київської міської ради про закриття провадження по справі при розгляді їх апеляційної скарги на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради про:

визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради від 15.11.2016р. №526/1530 про відмову у передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1

зобов'язання відповідача розглянути проект землеустрою щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення;

визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради від 15.11.2016р. №527/1531 про відмову у передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1

зобов'язання відповідача розглянути проект землеустрою щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення;

визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради від 15.11.2016р. №523/1527 про відмову у передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1

зобов'язання відповідача розглянути проект землеустрою щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення;

визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради від 15.11.2016р. №524/1528 про відмову у передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1

зобов'язання відповідача розглянути проект землеустрою щодо передачі земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просить постановити нову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

06.11.2017 року від представника апелянта надійшло клопотання про закриття провадження по справі, мотивоване тим, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Інші сторони щодо заявленого клопотання заперечували.

Заслухавши пояснення сторін та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню, а провадження - закриттю з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11.06.2009 р. у справі №2-3601/09 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Проект-Житло», третя особа - КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна»: визнано за ОСОБА_3 право власності на жилий (дачний) будинок, загальною площею 65,8кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, як на окремий об'єкт нерухомого майна; за ОСОБА_7 визнано право власності на жилий (дачний) будинок, загальною площею 87,5кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, як на окремий об'єкт нерухомого майна; за ОСОБА_4 визнано право власності на жилий (дачний) будинок, загальною площею 72,2кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, як на окремий об'єкт нерухомого майна; за ОСОБА_8 визнано право власності на жилий (дачний) будинок, загальною площею 167,6кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, як на окремий об'єкт нерухомого майна; за ОСОБА_5 визнано право власності на жилий (дачний) будинок, загальною площею 37,3кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, як на окремий об'єкт нерухомого майна та зобов'язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкт нерухомого майна» провести державну реєстрацію визнаного судом права власності та виготовити нову технічну документацію на зазначені об'єкти.

На підставі Договору дарування від 02.12.2009р., реєстраційний номер в реєстровій книзі №45936 від 15.12.2009р. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі Договору міни житлових будинків від 09.12.2009р., реєстраційний номер в реєстровій книзі №2346 від 09.12.2009р. за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі Договору міни житлових будинків від 09.12.2009р., реєстраційний номер в реєстровій книзі №2348 від 09.12.2009р. за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та на підставі Договору міни житлових будинків від 09.12.2009р., реєстраційний номер в реєстровій книзі №2348 від 09.12.2009р. за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

В подальшому, в 2015 році позивачі звернулись до Київської міської ради з заявами про передачу земельних ділянок у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруду по АДРЕСА_1, маючи при цьому проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на зазначені адреси погоджені з Державним агентством земельних ресурсів України, Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, Київською міською санепідемстанцією, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в м. Києві, Міністерством культури України, Головним управлінням охорони культурної спадщини, ДП «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпроміст», Головним управлінням земельних ресурсів.

15.11.2016 Київською міською радою прийняті рішення №526/1530, №527/1531, №523/1527 та №524/1528, яким відмовлено позивачам у передачі зазначених земельних ділянок у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (категорія земель - землі рекреаційного призначення). Крім того, пунктів 2, 3 оскаржуваних рішень: доручено Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) здійснити заходи, спрямовані на проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства, передбачених рішенням Київської міської ради від 25.09.2003р. №16/890 «Про порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві» (із змінами і доповненнями); доручено виконавчому органу Київської міської ради (КМДА) здійснити організаційно-правові дії щодо створення на земельній ділянці, зазначеній у п. 1 цих рішень, реабілітаційно-рекреаційного центру для інвалідів та учасників бойових дій в зоні АТО.

Вказані обставини стали підставою звернення позивачів з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Пристаючи на правову позицію апелянта, судова колегія зазначає слідуюче.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі, що розглядається, позивачі оспорюють рішення Київської міської ради від 15.11.2016 №526/1530, №527/1531, №523/1527 та №524/1528 про відмову у передачу земельних ділянок у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, вважаючи, що прийнятими рішеннями порушено їх право на користування земельними ділянками на яких розташовані житлові приміщення, які належать позивачам на право власності, та на здійснення будівництва за адресами: АДРЕСА_1

Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2014 року у справі №21-544а14 визначив правову позицію, відповідно до якої спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення ст. 11 Цивільного кодексу України, статей 78, 116, 122, 128 Земельного кодексу України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним (нечинним) - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним (нечинним) є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності чи користування землею), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510ц 15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, відповідно до ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу (чи відмову в передачі) земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Крім того, судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що право власності позивачів на житлові приміщення, які розташовані по АДРЕСА_1 породжує право позивачів звертатися до КМР з вимогою про надання у приватну власність земельні ділянки, на яких розташовані дані приміщення, а тому таке право є похідним, що в свою чергу підтверджує позицію про необхідність розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова … суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і … провадження у справі закривається з підстав, встановлених … статтею 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, 198, 203, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання Київської міської ради про закриття провадження по справі - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року - скасувати, провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 08.11.2017 року.

Головуючий-суддя: І.В. Саприкіна

Судді: О.В. Карпушова

А.Ю. Кучма