Справа № 420/1825/17
Суддя: Пронька В. В.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 09.11.2017
ЄУ № 420/1825/17
Провадження №2-а/420/59/17
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

09 листопада 2017 року смт. Новопсков

Луганська область

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Пронька В.В., отримавши адміністративний позов ОСОБА_1 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області про скасування рішень та зобовязання вчинити певні дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з адміністративним позовом, в якому просить:

- скасувати рішення Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області від 22.09.2017 № 23/5 про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в межах населеного пункту, із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Білолуцькій селищній раді за адресою: смт.Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16;

- скасувати рішення Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області від 22.09.2017 № 23/6 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в межах населеного пункту, із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Білолуцькій селищній раді за адресою: смт. Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16;

- зобовязати Білолуцьку селищну раду потворно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в межах населеного пункту, із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Білолуцькій селищній раді за адресою: смт.Білолуцьк, вул. Гагаріна, 16, із врахуванням висновків суду та у відповідності до вимог законодавства.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 17, 18, 104-107 КАС України, суд дійшов висновку, що внесений на розгляд суду позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та у відкритті провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вказав Пленум ВССУ у п. 7 постанови від 01.03.2013року № 3 «Про деякі питання юрисдикції земельних спорів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок.

Аналогічне розяснення викладено у правовому висновку Верховного суду України у справі № 6-2510цс 15 від 16 грудня 2015 року в якому зазначено, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Також ВСУ у постанові від 31 січня 2017 року у справі №21-1237а16 зазначив, що спір про право на земельну ділянку, до вирішення якого і поза зв'язком з яким не можуть бути розв'язані питання, пов'язані з реєстрацією права власності на землю, не може бути розглянуто у порядку адміністративного судочинства.

Зі змісту позову вбачається, що існує спір про право на земельну ділянку, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідно до ст.15 ЦПК України такий спір має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Та обставина, що відповідачем у справі є субєкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить даний спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, зазначеного в якості відповідача.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі- Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, враховуючи, що у вказаних правовідносинах виник спір про право, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у відкритті провадження в порядку адміністративного судочинства слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст.109 КАС України, розяснивши позивачу його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 109, 165, 186 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області про скасування рішень та зобовязання вчинити певні дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2.

Розяснити позивачу його право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили після закінчення пятиденного строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана Донецькому апеляційному адміністративному суду через Новопсковський районний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: