Справа № 826/16128/15
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря Цюпка Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХТЛ Україна" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 12.05.2015 № та від 12.05.2015 №.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ТОВ "ХЛТ Україна" фактично не проводило господарську діяльність з червня 2009 року.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову - залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами податкового органу було проведено позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування товариством з обмеженою відповідальністю «ХТЛ УКРАЇНА» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за листопад 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 12.02.2015 №132/1-26-50-15-02-33494763 (том 1 а.с. 10-18).

Податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем: пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2014 року.

За результатами перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 02.03.2015 №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 362 629,00 грн.(а.с. 19).

Позивач оскаржив зазначене вище податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Так, рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 07.05.2015 № 7508/10/26-15-10-06 скаргу ТОВ "ХЛТ Україна" задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 02.03.2015 № та зобов'язано відповідача винести податкове повідомлення-рішення за формою "В3" щодо відмови у наданні бюджетного відшкодування з ПДВ у сумі 362 629 грн. та податкове повідомлення-рішення за формою "В2" щодо збільшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 362 629 грн. у відповідних періодах (а.с. 22-28).

В подальшому, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві було прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 12.05.2015 №, яким позивачу збільшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість на суму 362 629,00 грн.;

від 12.05.2015 №, яким позивачу відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 362 629,00 грн. (том 1 а.с. 20-21).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до положень п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.9 даного Закону України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із вказаних норм права вбачається, що обов'язковою умовою виникнення права на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, є сплата податку на додану вартість у ціні придбаного або виготовленого товару чи послуг та понесення витрат саме у зв'язку з отриманням товарів, робіт (послуг).

Таким чином, під час здійснення контролю за правомірністю формування платником податку податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, підлягає перевірці фактичне придбання товару чи отримання послуг.

Згідно з п. 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 6.2.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється, у тому числі шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п.п. 14.1.18 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування (п. 102.5 ст. 102 ПК України).

Відповідно до п. 200.7 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки сум бюджетного відшкодування, визначених у пункті 200.11 цієї статті, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.п. «а», п. 200.14 ст. 200 ПК України).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з поданою ТОВ "ХТЛ Україна" до Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві податковою декларацією за листопад 2014 року та доданими до неї додатками (а.с. 33-37) сума бюджетного відшкодування з додатку на додану вартість за рахунок платника у банку, відображена у рядку 23.1 декларації, яку сформовано з урахуванням залишку від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, нарахованої за попередні звітні (податкові) періоди на загальну суму 362 629 грн., а саме:

за грудень 2013 року - 134 583 грн.,

за січень 2014 року - 28 346 грн.,

за лютий 2014 року - 14 741 грн.,

за березень 2014 року - 24 634 грн.,

за квітень 2014 року - 20 893 грн.,

за травень 2014 року - 29 327 грн.,

за червень 2014 року 15 160 грн.,

за липень 2014 року - 19 530 грн.,

за серпень 2014 року - 19 320 грн.,

за вересень 2014 - 21 022 грн.,

за жовтень 2014 року - 35 073 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що позивач фактично не проводив господарську діяльність з червня 2009 року, оскільки в червні 2009 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про заборону грального бізнесу в Україні" від 15.06.2009 № 1334 -VI та зазначає, що згідно довідки з ЄДРПОУ від 04.12.2012 серія АА № 777877 основними видами діяльності позивача, є неспеціалізована оптова торгівля; оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у (а.с. 39). Таким чином, позивач не є суб'єктом грального бізнесу в розумінні Закону України "Про заборону грального бізнесу в Україні" та не здійснював відповідну діяльність, пов'язану з організацією, проведенням та надання можливості доступу до азартних ігор у казино, на гральних автоматах, тощо.

В межах своєї господарської діяльності позивач здійснював операції з купівлі та продажу гральних автоматів. Про це свідчать наявні в матеріалах справи контракти від 12.12.2013 № 4 (а.с. 40-45) та від 20.06.2014 № 1/14 (а.с. 46-50).

Також, позивач у період з грудня 2013 року по листопад 2014 року орендував офісне приміщення та отримував послуги складського зберігання майна, про що свідчать наявні в матеріалах справи:

договір оренди нежилих приміщень № 257/13 від 01.01.2013, укладений між ТОВ "Рент Хаус" (орендодавець) та позивачем (орендар), за умовами якого орендодавець передає належне йому на правах власності, а орендар приймає строкове платне користування, нежиле приміщення загальною площею 60, 20 кв.м. (том 1 а.с. 51-53), угоди про внесення змін та доповнень до вказаного договору оренди, додаткові угоди № 2 від 01.07.2014;

договір відповідального зберігання № 69 від 28.11.2012, укладений між Центрального матеріального складу Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (зберігач) та ТОВ "ХТЛ Україна" (поклажедатель), предметом якого є надання послуг по відповідальному зберіганню, матеріальних цінностей, в металічному сховищі арочного типу, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Бориспільська, 14, загальною площею 330 кв. м.(а.с. 66-68), додаткова угода до договору № 69/1 від 15.12.2012, додаток до договору про надання складських послуг зберігання № 69 від 28.11.2012;

договір про надання складських послуг та додаткових послуг зберігання № 12-12/63 від 05.12.2012, укладений між ТОВ "ЗАММЛЕР СКЛАД" (виконавець) та ТОВ "ХТЛ Україна" (замовник), за умовами якого виконавець своїми силами та засобами надавати замовнику складські послуги та додаткові послуги зберігання, згідно з тарифами, зазначеними в додатку 1 до договору, а замовник зобов'язується оплачувати надані виконавцем послуги відповідно до погоджених тарифів (том 1 а.с. 72-77), додатки № 1, № 4 до договору про надання складських послуг та послуг зберігання № 12-12/63 від 05.12 2012 (том 1 а.с. 79-122) та первинні документи наявні в матеріалах справи, що підтверджують виконання умов зазначених вище договорів (том 1 а.с. 123-259, том 2 а.с. 3-61).

Колегія суддів звертає увагу на те, що контролюючий орган під час проведення перевірки не досліджував, визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинних документів та без достатніх на те підстав, дійшов висновку про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України.

Крім того, реальність здійснення позивачем господарських операцій з реалізації гральних автоматів з контрагентом Austrian Gaming Industries GmbH також встановлена в постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.11.2014 у справі № 826/14781/14, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2015 року та набрала законної сили (том 2 а.с. 62-74).

Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем підтверджено право на формування податкового кредиту за результатами вказаних господарських операцій.

Враховуючи вищевикладене, Товариством з обмеженою відповідальністю «ХТЛ УКРАЇНА» правомірно заявлено до бюджетного відшкодування суму податку на додану вартість за листопад 2014 року суму 362 629,00 грн., яку сформовано з урахуванням залишку від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за період з грудня 2013 року по жовтень 2014 року, крім того, таке відшкодування заявлено позивачем в межах строку, встановленого приписами абзацу 3 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Колегія суддів також враховує, що в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява № 803/02). «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік. заява № 6689/03) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 13 листопада 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма