Справа № 826/11909/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м. Київ К/800/31915/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

за участю секретаря Лопушенко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_4, представника відповідачів Денисенка Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року та від 10 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, скасування постанови, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Кабінету Міністрів України про визнання незаконними дій Кабінету Міністрів України при визначенні компенсаційних виплат непрацюючим працездатним особам, які доглядають за інвалідом І групи, а також за престарілим, який досяг 80-річного віку; скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р. №832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян»; стягнення з Кабінету Міністрів України на її користь 36000 грн. відшкодування моральної шкоди; зобов'язання Кабінету Міністрів України щорічно видавати постанови для визначення компенсаційних виплат непрацюючим працездатним особам, які доглядають за інвалідом І групи, а також за престарілим, який досяг 80-річного віку, у розмірі, не меншому, ніж визначено ч.3 ст.46 Конституції України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2016р. позовну заяву залишено без розгляду на підставі ст.ст.99,100, п.9 ч.1 ст.155 КАС України в зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Вважаючи вказану ухвалу від 05.08.2016р. такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права, позивач подала апеляційну скаргу (із заявленим в ній клопотанням про звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати) з вимогою про її скасування, яку ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016р. було залишено без руху із наданням десятиденного з моменту отримання копії ухвали строку для усунення недоліку - подання документа про сплату судового збору (копію ухвали позивачем отримано 28.09.2016р.), а в подальшому - повернуто ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2016р. на підставі п.1 ч.3 ст.108 КАС України в зв'язку з неусуненням позивачем вищевказаного недоліку.

08.11.2016р. ОСОБА_4 звернулась до суду апеляційної інстанції з заявою про перегляд постановленої ним ухвали від 21.09.2016р. за нововиявленими обставинами (із заявленим в ній клопотанням про звільнення від сплати судового збору або встановлення його в розмірі, що відповідає її місячному доходу, тобто фактично зменшення розміру платежу).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016р. в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, а подану нею заяву залишено без руху в зв'язку з недоданням до неї документа про сплату судового збору й надано строк для усунення недоліку до 25.11.2016р.

Копію зазначеної ухвали позивачем отримано 14.11.2016р.

Не погоджуючись з постановленими апеляційним судом ухвалами від 03.11.2016р. та від 10.11.2016р., ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила вказані ухвали скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

При цьому, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, установлених цим Кодексом, є одним із принципів адміністративного судочинства (ст.7 КАС України); крім того, КАС України передбачено й можливість здійснення провадження за нововиявленими обставинами (глава 4 цього ж Кодексу).

Відповідно до ч.6 ст.187 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору, а згідно з ч.3 ст.189 вказаного Кодексу до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст.187 цього Кодексу, застосовуються правила ст.108 цього Кодексу.

За змістом же ч.3 ст.250 КАС України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 248 цього Кодексу (частиною 4 якої, в свою чергу, передбачено, що до заяви додається, зокрема, документ про сплату судового збору), застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

В свою чергу, як закріплено в ч.1 ст.108 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, ч.3 якої вимагає подання одночасно з позовною заявою документа про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Водночас, згідно з п.1 ч.3 ст.108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Відповідно до ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI (далі - Закон №3674).

Разом з тим, приписами ча.1 ст.88 КАС України закріплено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Зазначена норма кореспондується зі ст.8 Закону №3674 в силу положень частин 1 та 2 якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже за змістом наведених норм, судам надано право у виняткових випадках і залежно від обставин справи, врахувавши майновий стан сторони, звільнити її від сплати судового збору, відстрочити або розстрочити його сплату. При цьому, КАС України покладає на суд обов'язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з врахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Як вже вказувалось в цій ухвалі, в поданій апеляційній скарзі та заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_4 заявлено й клопотання про звільнення від сплати судового збору, а також, відповідно, про відстрочення його сплати (в апеляційній скарзі) та зменшення розміру (в заяві), обґрунтоване тим, що вона отримує компенсаційну виплату, як непрацююча працездатна особа, яка доглядає за інвалідом І групи або особою похилого віку, що досягла 80-річного віку, в розмірі 25,00грн. й відповідно не може сплатити судовий збір, розмір якого за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції становить 1 розмір мінімальної заробітної плати, а за подання заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто її майновий стан є таким, що унеможливлює виконання приписів КАС України щодо обов'язку сплати судового збору.

Проте, суд апеляційної інстанції, відмовляючи ухвалами від 21.09.2016р. та від 10.11.2016р. в задоволенні вказаних клопотань й залишаючи без руху апеляційну скаргу (що в подальшому стало підставою для її повернення ухвалою від 03.11.2016р.) та заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у першій із них послався лише на ненадання доказів неспроможності сплати судового збору, не надавши оцінки й не встановивши сутності та правової природи отримуваної позивачем компенсаційної виплати, а у другій (ухвалі від 10.11.2016р.) взагалі не надав оцінки обґрунтованості заявленого клопотання як такого та не навів мотивів й обґрунтувань, за яких він прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування, в даному випадку, положень ст.88 КАС України; клопотання ж ОСОБА_4 про зменшення розміру судового збору взагалі залишилось поза увагою апеляційного суду.

Водночас, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (04.11.1950р.), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981р., та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19.06.2001р. у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Відповідно до ч.1 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи викладене, ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги від 03.11.2016р. та залишення заяви про перегляд ухвали цього ж суду від 21.09.2016р. за нововиявленими обставинами від 10.11.2016р. підлягають скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.220,221,223,227,230,231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року та від 10 листопада 2016 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.