Справа № 752/5444/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 752/5444/17 Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко Т.М. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Лічевецького І.О. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: - визнати протиправними дії відповідача щодо відмови повернути в повному обсязі недоплачену упродовж більш ніж п'яти років суму пенсії з належною компенсацією; зобов'язати відповідача здійснити виплату недоплаченої йому пенсії з 01.10.2011р. по січень 2014 року включно в сумі 1 773,80 грн.; - компенсувати частину грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 3 102,52 грн.; стягнути з відповідача 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови повернути у повному обсязі недоплачену ОСОБА_5 суму пенсії з належною компенсацією.

Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату недоплаченої ОСОБА_5 суми пенсії з 01.10.2011р. по січень 2014 року включно в сумі 1 773,80 грн. та компенсувати частину грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 3 102,52 грн.

Не погодившись з постановою суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Крім цього, не погодившись з постановою суду, відповідач - Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві також звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 з 2006 року перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу».

21.10.2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії, у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям.

Згідно довідки Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 7/7-12807 від 20.10.2016р., заробітна плата за посадою заступника директору департаменту Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, з якої позивачу призначено пенсію, станом на 01.05.2016р. становить: посадовий оклад 7 754,00 грн., надбавка за ранг (5 ранг) 600,00 грн., надбавка за вислугу років (39%) 3 024,06 грн.

Відповідно до рішення об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 33578/05 від 25.10.2016р., позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно заяви від 26.09.2011р., копії трудової книжки, довідки про роботу від 22.09.2011р. № 19-7-125, довідки Державної податкової інспекції Голосіївського району м. Києва від 20.09.2011р. № 2027/А/29-246, довідки про заробітну плату від 21.09.2011р. № 7/8-11453, ОСОБА_5 було проведено перерахунок пенсії за віком по стажу, по заробітній платі та по внесенню даних про звільнення з роботи, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 26.09.2011 р. Стаж державної служби позивача склав - 12 років 6 місяців 24 дні, з них на посадах державної службовця - 10 років 6 місяців 6 днів, військова служба - 2 роки 0 місяців 18 днів.

Відповідно до даних персоніфікованого обліку, ОСОБА_5 в березні 2012 року було проведено перерахунок пенсії за віком щодо внесення даних про зарахування на роботу, згідно Закону України «Про державну службу» з 01.12.2011р.

Згідно заяви від 17 квітня 2015 року, копії трудової книжки та повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця від 23.07.2014р. № 015-10-22/6613, ОСОБА_5 було проведено перерахунок пенсії щодо внесення даних про звільнення з роботи, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 16.04.2014р.

ОСОБА_5 звернувся до Управління із заявою від 21.10.2016р. та довідкою про заробітну плату щодо проведення перерахунку пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу». Управлінням було прийнято розпорядження від 25.10.2016р. про відмову ОСОБА_5 в проведенні перерахунку пенсії за віком, згідно Закону України «Про державну службу».

Про дане рішення позивача було повідомлено листом Управління від 25.10.2016р. № 33578/05.

В лютому 2017 року Управлінням було проведено перевірку пенсійної справи ОСОБА_5 щодо правильності призначення пенсії за віком, згідно Закону України «Про державну службу».

При проведенні перевірки було встановлено порушення, а саме: не було враховано до стажу державної служби період роботи на посаді інструктора організаційного відділу Новозаводського райкому компартії України м. Чернігова Чернігівської області з 02.10.1989р. по 11.05.1990р.

Зазначену помилку по пенсійній справі ОСОБА_5 було виправлено з 01.02.2014р. Після проведеного перерахунку пенсії стаж державної служби позивача склав 13 років 2 місяці 4 дні, з них: на посадах державного службовця - 11 років 1 місяць 16 днів, військова служба - 2 роки 0 місяців 18 днів.

Позивач, вважаючи, що внаслідок вказаної помилки відповідача йому повинна бути повернена в повному обсязі недоплачена сума пенсії з належною компенсацією, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 цього Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 року було прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001р.

Згідно абзацу 1 пункту 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно заяви від 26.09.2011р., копії трудової книжки, довідки про роботу від 22.09.2011р. № 19-7-125, довідки Державної податкової інспекції Голосіївського району м. Києва від 20.09.2011р. № 2027/А/29-246, довідки про заробітну плату від 21.09.2011р. № 7/8-11453, ОСОБА_5 було проведено перерахунок пенсії за віком по стажу, по заробітній платі та по внесенню даних про звільнення з роботи, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 26.09.2011р.

Стаж державної служби позивача склав - 12 років 6 місяців 24 дні, з них: на посадах державної службовця - 10 років 6 місяців 6 днів, військова служба - 2 роки 0 місяців 18 днів.

Відповідно до даних персоніфікованого обліку, ОСОБА_5 в березні 2012 року було проведено перерахунок пенсії за віком щодо внесення даних про зарахування на роботу, згідно Закону України «Про державну службу» з 01.12.2011р.

Згідно заяви від 17 квітня 2015 року, копії трудової книжки та повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця від 23.07.2014р. № 015-10-22/6613 ОСОБА_5 було проведено перерахунок пенсії щодо внесення даних про звільнення з роботи, відповідно до Закону України «Про державну службу» з 16.04.2014р.

В лютому 2017 року Управлінням було проведено перевірку пенсійної справи ОСОБА_5 щодо правильності призначення пенсії за віком, згідно Закону України «Про державну службу». При проведенні перевірки було встановлено, що до стажу державної служби позивача не було враховано період його роботи на посаді інструктора організаційного відділу Новозаводського райкому компартії України м. Чернігова Чернігівської області з 02.10.1989р. по 11.05.1990р.

Зазначену помилку по пенсійній справі ОСОБА_5 було виправлено з 01.02.2014р.

Після проведеного перерахунку пенсії стаж державної служби позивача склав 13 років 2 місяці 4 дні, з них на посадах державного службовця 11 років 1 місяць 16 днів, військова служба - 2 роки 0 місяців 18 днів.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги про зобов'язання відповідача здійснити виплату недоплаченої ОСОБА_5 суми пенсії з 01.10.2011 по січень 2014 року та компенсації втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, з огляду на положення норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, є правомірними та обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Стосовно вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту цієї норми випливає, що у такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду з таким позовом.

За змістом ч. 1 ст. 70 і 71 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування пенсійного законодавства, в той час як моральна шкода має бути обов'язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди та відсутність правових підстав щодо їх задоволення.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Лічевецький І.О. Твердохліб В.А.

Повний текст ухвали виготовлено 10.11.2017 року