Справа № 357/9243/15-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/9243/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Ярмола О.Я. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А
07 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.
за участю секретаря Цюпка Б.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про перерахунок одноразової допомоги за інвалідність,
В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2015 року позивач звернувся в Білоцерківський міськрайонний суд Київської області з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:
визнати протиправним та скасувати пункт 20 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби оформлене протоколом № 5 від 13 лютого 2015 року в частині призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в сумі 55 445 грн. 46 коп.;
зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу, згідно п. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ОСОБА_1 виходячи із розміру 42-х місячного грошового забезпечення на дату настання інвалідності 2 групи - 12 жовтня 2012 року із урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду вмотивовано тим, що відповідач при розрахунку та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги діяв в межах та у спосіб, передбачений Законом.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і винести нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що розмір грошового забезпечення має розраховуватися виходячи із розміру грошового забезпечення на дату настання інвалідності, а не на дату звільнення позивача.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.
З матеріалів справи вбачається, що 09.10.2003 позивач був звільнений з військової служби.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК, ОСОБА_1 з 12.10.2010 року встановлено другу групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, довічно (том 1 а.с. 12).
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та одержує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджується протоколом від 20.10.2010 (том 1 а.с. 11).
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з письмовою заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю, на яку отримав відмову, викладену в листі від 26.11.2010 №ВЗС/2523, в обгрунтування якої ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначив, що виплата одноразової грошової допомоги проводиться особам, звільненим з військової служби після 31.12.2007 року ( том 1 а.с. 10).
Як вбачається з листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 13.12.2012 № 248/3/6/518/2424 за результатами розгляду документів ОСОБА_1 20.11.2012 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі /смерті/, каліцтва або інвалідності військовослужбовців, та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, відмовила позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що на день його звільнення зі служби 09.10.2003 року законодавством не було передбачено її виплату (том 1 а.с. 9).
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 19.03.2013 року у справі № 357/2524/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 визнано протиправними дії Міністерства Оборони України щодо відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у розмірі 42-х місячного грошового забезпечення та зобов`язано Міністерство Оборони України призначити та забезпечити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно з ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, в розмірі 42-х місячного грошового забезпечення з урахуванням визначення розміру місячного грошового забезпечення на підставі ч. 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (том 1 а.с. 13-16).
Згідно з витягом з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 13 лютого 2015 № 5, на виконання вимог постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2013 у справі № 357/2524/13-а та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 позивачу призначено одноразову грошову допомогу в сумі 55 445 грн. 46 коп. (том 1 а.с. 7).
Враховуючи те, що позивачу раніше була виплачена страхова сума за державним обов`язковим особистим страхуванням в сумі 2 000 грн., грошова допомога була виплачена позивачу в розмірі 53 445 грн. 46 коп., про що зазначено в листі Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09 квітня 2015 року № 248/3/6/518/702 та не заперечується позивачем (том 1 а.с. 25).
Позивач звернувся до Департаменту фінансів Міністерства оборони України з листом, в якому зазначив, що відповідач при здійсненні розрахунку одноразової грошової допомоги не вірно взяв для обчислення дату і визначив розмір цієї грошової допомоги станом на дату звільнення позивача зі служби, а не на дату встановлення йому інвалідності, тобто на 12.10.2010 року.
Листом від 09.04.2015 № 248/3/6/518/702 Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив позивача про відсутність підстав для розрахунку грошової допомоги, виходячи з розміру грошового забезпечення на день встановлення йому інвалідності, оскільки інвалідність позивачу була встановлена після звільнення (а.с. 25).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 5 частини 2 зазначеної статті встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 затверджено порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.
Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується, у тому числі військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової
служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.
Пунктом 5 абз. 4 п. 2 Порядку встановлено, що для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років.
Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, розмір одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право у зв`язку з настанням інвалідності, повинна обчислюватись з розміру грошового забезпечення військовослужбовців, незалежно від дати встановлення групи інвалідності ця допомога має обчислюватися із розміру грошового забезпечення, яке позивач отримував на день звільнення. Зміни у грошовому забезпеченні, які відбулися вже після його звільнення з військової служби до моменту встановлення йому інвалідності при обчисленні вказаної допомоги не враховуються.
Така ж сама правова позиція викладена правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду України від 17.06.2014р. у справі №21-117а14 та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.04.2017 у справі № 751/2574/16-а.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 13 листопада 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді А.Ю Кучма

В.О. Аліменко