Справа № 819/1343/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10224/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Ніколіна В.В., Рибачука А.І.,

при секретарі судового засідання - Куціль С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Управління Державної казначейської служби України в м.Тернополі Тернопільської області, про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - ОУПФ, ПФУ відповідно) в якому просила:

зобов'язати відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України в м.Тернополі Тернопільської області (далі - УДКС) подання про повернення сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 5440 грн;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОУПФ сплачений позивачем судовий збір у розмірі 640 грн, а також понесені витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликаючись на те, що вона придбала житло вперше, тому зазначені кошти, які були нею сплачені в якості збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, ОУПФ зобов'язано повернути.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року у справі №819/1343/17 позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в позові. В апеляційній скарзі вказує, що представлені позивачем документи на придбання майна не можуть вважатися тими доказами, які підтверджують факт придбання такою майна вперше, а ПФУ не володіє інформацією стосовно прав власності громадян на нерухоме майно, тому позбавлене можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність механізму перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала житло, не може бути підставою для відмови у поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки порушує право позивача на придбання житла вперше без сплати відповідних страхових внесків до ПФУ.

Такі висновки суду першої інстанції по суті спору, відповідають фактичним обставинам справи та правильному правозастосуванню. Поряд з цим оскаржене судове рішення не може бути залишено без змін з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.08.2017 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ріелті-Актив» було укладено договір купівлі-продажу квартири (далі - Договір), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,6 кв.м.

Договір був посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. (а.с.12-13).

При нотаріальному посвідченні Договору позивачем було сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% вартості нерухомого майна, що становить 5440 грн відповідно до копії квитанції від 11.07.2017 №38 (а.с.11).

Зарахування до державного бюджету сплаченого ОСОБА_1 збору з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна у вищевказаній сумі підтверджується відповідною довідкою УДКС від 22.08.2017 №2435 (а.с.20).

08.08.2017 позивач звернулася із заявою до ОУПФ з проханням сформувати та подати до УДКС подання про повернення їй сплачених коштів в розмірі 5540 грн, що становить 1% збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі продажу нерухомого майна (а.с.16).

У відповіді від 09.08.2017 №13774/07 відповідач зазначив, що до компетенції ПФУ не належить питання підтвердження факту придбання особою житла вперше. Крім того, підставами для звільнення фізичних осіб від сплати збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна є придбання житла вперше або якщо особа перебуває у черзі на отримання житла. Оскільки позивачем не було подано документ, який би підтверджував факт придбання ним нерухомого майна вперше, тому підстав для повернення сплаченого збору немає (а.с.17).

Не погоджуючись із такою відмовою ОУПФ позивач звернулася до суду із цим позовом.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №400/97-ВР).

Відповідно до п.9 ст.1 Закону №400/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно п.15-1 «Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі Порядок), збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Тобто, вказаною нормою Порядку визначено, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки - громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 Порядку передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

У відповідності до п.5 «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 25.09.2013 за №1650/24182; далі - Порядок №787), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Подання складається органом, який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (п.8 Порядку №787).

Згідно п.7.2 «Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів», затвердженого постановою правління ПФУ від 27.09.2010 №21-2 (зареєстровано в МЮУ 27.10.2010 за №988/18283), встановлено механізм здійснення органами ПФУ обліку надходження сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Факт придбання позивачем квартири у власність за вищезазначеною адресою підтверджується Договором посвідченим в нотаріальному порядку та зареєстрованим в реєстрі за №736.

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта наявні відомості про право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру. Інших відомостей, зокрема, про наявність у власності останньої іншого нерухомого майна (житла) чи про придбання ним такого майна, немає (а.с.16).

Доводи апелянта про те, що позивачем не надано документів, які б підтверджували те, що житло було придбане ним вперше є безпідставними, оскільки ОУПФ не здобуто доказів того, що у позивача у власності перебуває ще і інше майно, яке було придбане ним раніше ще до укладення Договору.

Відсутність ж механізму перевірки органами ПФУ інформації про те, чи вперше особа придбала житло, не може бути підставою для відмови у поверненні їй помилково сплачених коштів у вигляді збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі продажу нерухомого майна.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо підставності позовних вимог ОСОБА_1 про повернення їй збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 5440 грн.

Однак, згідно з ч.1 ст.94 КАС якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 ст.87 КАС передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.87 КАС встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем сплачено 31.08.2017 своєму представнику - адвокату Фльорківу О.В., у відповідності до договору про надання правової допомоги від 07.08.2017 (далі - Договір), Додатку №1 до Договору та Акта №1 обсягу надання правової допомоги до Договору, зокрема за попередню (досудову) консультацію, вивчення документів, судової практики та аналіз законодавства щодо предмета спору, формування правової позиції та підготовка позовної заяви, участь у судових засіданнях 2000 грн (а.с.6-8, 34-35).

Частинами 1, 3 ст.90 КАС регламентовано, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (в редакції, чинній на час укладення Договору та оплати послуг за ним; далі - Закон №4191-VI) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, вказаним Законом передбачена компенсація за годину участі у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи.

Положеннями ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що з 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатний осіб становить 1600 грн.

В силу приписів ч.1 ст. 45 КАС про вчинення окремої процесуальної дії поза залою судового засідання або під час виконання судового доручення секретарем судового засідання складається протокол.

Водночас, в матеріалах справи відсутні протоколи про вчинення окремих процесуальних дій, а тому компенсації підлягають тільки витрати на участь представника позивача в судових засіданнях.

Разом з тим, журналами судових засідань підтверджується участь представника ОСОБА_1 - Фльорківа О.В тільки у одному судовому засіданні 15.09.2017, яке тривало з 12/01 по 12/05 год (а.с.30).

Таким чином, відшкодуванню підлягає компенсація за участь у вказаному судовому засіданні в розмірі 53,33 грн (640 грн (40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб): 60 хв = 10,66 грн (за хвилину) х 5 хвилин).

Щодо компенсації витрат на правову допомогу у зв'язку із вчиненням адвокатом окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, зокрема тих, що перелічені у Акті №1 до Договору, то обсяг часу та роботи які затрачені адвокатом на такі дії є не підтвердженими належними доказами, а їх роль в досягненні гіпотетичного результату є сумнівними, що виключає можливість оцінки таких з врахуванням ст.1 Закону №4191-VI та ст.28 «Правил адвокатської етики» затверджених 09.06.2017 звітно-виборним з'їздом адвокатів України 2017 року.

При цьому, розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді, що у розглядуваному випадку дотримано не було, а відтак, витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі встановленому ст.1 Закону №4191-VI, з урахуванням фактично витраченого часу на вчинення певної процесуальної дії, що підтверджується журналом судового засідання.

Згідно ст.71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, позивачеві необхідно відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 53,33 грн

Суд першої інстанції на вказані обставинам належної уваги не звернув, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача 2000 грн витрат на правову допомогу, а тому постанова суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 254 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року в частині розподілу витрат пов'язаних з розглядом справи змінити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_1 53 (п'ятдесят три) гривні 33 (тридцять три) копійки понесених витрат на правову допомогу.

В решті постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді В. В. Ніколін
А. І. Рибачук
Повний текст виготовлений 13 листопада 2017 року.