Справа № 580/52/17
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 р. Справа № 580/52/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Спаскіна О.А. , Сіренко О.І.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 01.08.2017 по справі № 580/52/17

за позовом ОСОБА_1

до Голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича, Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича (далі - відповідач 1, голова Будильської сільради Шкурко В.О.), Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області ( далі - відповідач 2, Будильська сільрада) в якому просив:

- визнати протиправними дії сільського голови Шкурка В.О., щодо ненадання обгрунтованої відповіді на питання 2.4, 2.5, 5.1, 5.3, 12, 14 заяви №192 від 17.06.2016;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути питання 2.4, 2.5, 5.1, 5.3, 12, 14 заяви №192 від 17.06.2016 .

Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 01.08.2017 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Не погодившись з даною постановою суду позивач подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Лебединського районного суду від 10.08.2017 по даній справі та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що доказом порушення його прав є лист відповідача №02-20/672 від 15.07.2016. У зазначеному листі відповідач протиправно відмовив у наданні інформації на питаня 2.4, 2.5, 2.6 заяви №192.

Не надав прізвища, ім'я та по батькові громадян, а також площі їх земельних ділянок (паїв) які входять до складу полів площею 41,3932 га, 4,2118 га та окремо полів площею 221,909 га, 6,2469 га, які знаходяться в оренді у ТОВ «Будильське» та ПАТ «Лебідь». Відповідач не надав знеособленої інформації про кількість земельних ділянок, які входять до складу полів площею 41,3932 га, 4,2118 га та окремо полів площею 221,909 га , 6,2469 га, які знаходяться в оренді у ТОВ «Будильське» та ПАТ «Лебідь» та не повідомив за ким значиться право власності чи володіння на ці земельні ділянки, яка кількість із цих земельних ділянок приватизована, а яка використовується без наявності документів на право власності. Відповідачем не надана інформація про те чи є відомості про померлих власників цих земельних ділянок, із зазначенням дати їх смерті та не повідомлено причин за яких спадщина на зазначені земельні ділянки до теперішнього часу не визнана відумерлою. Із тексту відповіді на заяву №192 слідує, що відповідач не торкався суті поставлених питань, викладених у зверненні, а тому не можно кваліфікувати зазначене у листі від 15.07.2016 як відповідь на питання №12.

У питанні 14 заяви позивач просив назвати прізвища, імена та по батькові , адреса мешканців, які потребують соціальної допомоги та конкретні дії для поліпшення їхнього буття вчинені по програмі за період з 01.01.2016 по червень 2016 року включно. В порушення ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» відповідач не переслав питання №14 заяви до управління соціального захисту населення Лебединської РДА, а повідомив про те, що не є зберігачем запитуваної інформації.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до положень ч.4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) справа розглянута без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується частково з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду встановлено, що 17.06.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою №192 в якій крім іншого просив:

2.4 назвати прізвища, ім'я, по батькові громадян, а також площі їх земельних ділянок (паїв) які входять до складу полів площею 41,3932 га, 4,2118 га і окремо полів площею 221,909 га, 6,2469 га, які знаходяться в оренді ТОВ «Будильське» та ПАТ Лебідь»;

2.5 назвати кількість земельних ділянок, які входять до складу полів площею 41,3932 га, 4,2118 га та окремо полів площею 221,909 га 6,2469 га, які знаходяться в оренді ТОВ «Будильське» та ПАТ Лебідь» та проінформувати за ким значиться право власності чи володіння на ці земельні ділянки, яка кількість із цих земельних ділянок приватизована, а яка використовується без наявності документів на право власності;

2.6 поінформувати, чи є відомості про померлих власників цих земельних ділянок, вказати дату їх смерті та причини, за яких спадщина на земельні ділянки до сьогодні не визнана відумерлою.

5.1 проінформувати чи було проведено службову перевірку з приводу обрушення штукатурки, якщо ні то чому;

5.2 повідомити, хто був відповідальний на той час за технічний стан СБК, чи освіта та практичні навички цієї відповідальної особи дозволяли реально оцінити технічний стан будівлі та хто і на яких підставах призначив цю особу слідити за технічним станом будівлі.

5.3 хто, коли і яким документом закріпив за особою відповідальність за технічний стан СБК;

12 у питанні №9 заяви №116 від 15.04.2016 ОСОБА_1 просив повідомити, перед тим як підписувати договір з юристом Василець С.О. 19.02.2016 чи читав голова сільської ради текст, та чи є в договорі помилки, якщо є то чому не виправили. Проте відповіді не отримав. Зважаючи на викладе просив повторно надати відповідь;

14 назвати П.І.Б. та адреси мешканців БСР, які потребують соціальної допомоги та конкретні дії покращення їхнього буття вчинені по програмі за період з 01.01.2016 по червень 2016 включно та вчинені конкретні дії для поліпшення їхнього буття вчинені по програмі за період з 01.01.2016 по червень 2016 року включно.

15.07.2016 сільським головою Будильської сільської ради було надано відповідь ОСОБА_1 на заяву №192 від 17.06.2016, зокрема щодо:

п. 2.4, 2.5, 2.6 - відповідно Закону України «Про захист персональних даних» дану інформацію сільська рада надати не може;

п. 5 - відповідь на Ваше питання викладена у відповіді Будильської сільської ради за № 02-20/261 від 16.03.2015 на Вашу заяву від 17.02.2015. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України « Про звернення громадян» повторно питання не розглядаються;

п. 12 - сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Керуючись ст. 626 та 628 Цивільного кодексу України. Договір сільським головою був прочитаний та підписаний;

п. 14 - Будильська сільська рада не є зберігачем запитуваної інформації. Зберігачем даної інформації є управління праці соціального захисту населення Лебединської райдержадміністрації.

Перевіряючи правомірність доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (ч.1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»).

Згідно ч. 2 ст. 8 цього закону не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Статтею 19 вищезазначеного закону визначені обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг. Крім інших даною статтею визначені обов'язок об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, колегія суддів вважає, помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність порушення прав позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії щодо надання відповіді відповідачем на п. 5; п. 14 заяви № 192 від 17.06.2016.

Посилання суду першої інстанції на те, що сільським головою правомірно була надана відповідь на питання п. 5.1 - 5.3 колегія суддів вважає помилковими, оскільки з наданої Будильською сільською радою відповіді листом від 16.03.2015 № 02-20/261, на який посилається відповідач у листі від 15.07.2016 № 02-20/672 як на підставу застосування ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», не вбачається, що поставлені у заяві позивачем питання вже розглядались відповідачем та надавались відповіді по суті, а тому колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача повторно розглянути питання п. 5.1 - 5.3 заяви № 192 від 17.06.2016 є обгрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що відповідь відповідача у листі на запитання п. 14 про те, що Будильська сільська рада не є зберігачем запитуваної інформації з посиланням на зберігача інформації - Управління праці соціального захисту населення Лебединської райдержадміністрації, колегія суддів вважає протиправною, оскільки в силу приписів ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», відповідач має обов'язок переслати зазначене питання Управлінню праці соціального захисту населення Лебединської райдержадміністрації, про що повідомити позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов'язання відповідача повторно розглянути питання п. 2.4 - 2.6, 5.1 - 5.3, 12, 14 заяви у зв'язку з тим, що позивач не звертався до відповідача про повторний розгляд зазначених питань та рішення відповідачем про відмову у такому повторному розгляді не приймалося, колегія суддів вважає необгрунтованими в силу положень ч. 1 ст. 6 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно п.2 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

Колегія суддів зазначає, що позивач, звертаючись до адміністративного суду з позовними вимогами про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, вважав неправомірною відповідь відповідача, надану листом від 16.03.2015 № 02-20/261, та такою, що порушує його право на інформацію, у зв'язку з чим просив суд зобов'язати повторно розглянути зазначені питання.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання обгрунтованої відповіді на запитання п. 12 заяви № 192 від 17.06.2016, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки із змісту питання п.12 не вбачається стосовно якої конкретної інформації заявник бажає отримати відповідь.

Так, положеннями ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що у зверненні має бути <…> викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ст. 3 Закону України "Про звернення громадян").

Оскільки питання 12, викладене в заяві № 192 від 17.06.2016, не конкретизоване заявником, а саме не зазначено суть порушеного питання, то вимоги позивача щодо надання конкретної та об'єктивної відповіді на дане питання є безпідставними.

Доводи скаржника щодо неправомірного залучення в якості другого відповідача Будильську сільську раду Лебединського району Сумської області, оскільки остання немає відношення до даної справи колегія судів вважає безпідставними та зазначає наступне.

Згідно ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно п. 14 ч. 4 ст. 42 сільський, селищний, міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань (п. 18 наведеної статті).

Як вбачається з заяви № 192 від 17.06.2016, поставлені позивачем запитання стосуються, зокрема, майна, що є в комунальній власності, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ст. 143 Конституції України, вважає, що відносини, які склалися з приводу поставлених питань в заяві № 192 від 17.06.2016 відносяться до відання сільської ради.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 08.11.2016 по справі № 299/2507/14-а в обгрунтування протиправності відмови відповідача у наданні відповіді на запитання 2.4, 2.5, 2.6, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки дане судове рішення винесене з інших правовідносин, які не є подібними до даної справи.

Оскільки надання відповіді на заяву позивача було вчинено відповідачем при здійсненні владних управлінських функцій, то такі дії підлягають визнанню неправомірними.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо правомірності заявленого 06.06.2017 відводу судді Лебединського районного суду Стеценка В.А., колегія суддів зазначає наступне.

Позивач як на підстави для відводу посилався на те, що суд необгрунтовано залучив до справи співвідповідачем Будильську сільську раду, таким чином намагаючись виправдати сільського голову умисно затягнути розгляд справи.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 27 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 КАС України відвід повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обгрунтуванням підстав для відводу. <…>

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів звернення до суду позивача з письмовою заявою про відвід суду, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 01 серпня 2017 року по справі № 580/52/17 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича - ненадання обгрунтованої відповіді на питання 5.1, 5.2, 5.3, 14 заяви № 192 від 17 червня 2016 року та зобов'язання голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича повторно розглянути питання 5.1, 5.2, 5.3, 14 заяви № 192 від 17 червня 2016 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині.

Визнати протиправними дії голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича - ненадання обгрунтованої відповіді на питання 5.1, 5.2, 5.3, 14 заяви № 192 від 17 червня 2016 року.

Зобов'язати голову Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурка Володимира Олексійовича повторно розглянути питання 5.1, 5.2, 5.3, 14 заяви № 192 від 17 червня 2016 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян»

В іншій частині постанову Лебединського районного суду Сумської області від 01 серпня 2017 року по справі № 580/52/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.І. Сіренко
Повний текст постанови виготовлений 10.11.2017