Справа № 809/1346/17
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" листопада 2017 р. Справа № 809/1346/17
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Судді Панікара І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ткачука І.М.,
представника позивача: Куничак О.А.,
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату про скасування протоколу №7 від 27.09.2017 року та зобов"язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного військового комісаріату про скасування рішення зазначеної установи, що оформлене протоколом №7 від 27.09.2017 року та зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовано наявністю у позивача права на пільги визначені Законом України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби", на підставі встановленого рішенням суду факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між нею та громадянином ОСОБА_2 військовослужбовцем, померлим внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що з військовослужбовцем ОСОБА_2 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство з 2011 року. Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась спільна дитина ОСОБА_3 . Мали намір офіційно зареєструвати шлюб, однак в силу різних обставин державна реєстрація шлюбу ними відкладалася. Просила позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечив з підстав викладених ним у письмовому запереченні (а.с. 47-49). В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений нормами діючого законодавства, оскільки позивач не є членом сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_2 . У задоволені позову просив відмовити.
Розглянувши адміністративний позов, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні докази, судом встановлено наступне.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.06.2016 року в справі № 346/5542/15-ц, залишеного в частині без змін рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2016 року, встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.18-24).

31.01.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського обласного військового комісаріату із заявою про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер (загинув) під час проходження військової служби, обґрунтовуючи заяву встановленням факту проживання однією сім`єю без шлюбу рішенням суду у справі № 346/5542/15-ц та частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України (а.с. 16).

Витягом з протоколу №2 комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з розгляду матеріалів про визнання права на отримання посвідчення "члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби" від 08.02.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі посвідчення. Мотивами відмови слугувало те, що позивачка не набуває права на отримання посвідчення члена сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер (загинув) під час проходження військової служби, оскільки проживання однією сім`єю без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (а.с. 17).

Не погодившись з вищевказаним рішенням комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату, позивач оскаржила його до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, окрім того, заявивши вимогу про зоб`язання відповідача видати їй посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження служби солдата ОСОБА_2 . Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 року в задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 про визнання права ОСОБА_1 на отримання посвідчення "члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження служби", оформленого протоколом №2 від 08.02.2017 року та зобов`язано Івано-Франківський обласний військовий комісаріат повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.01.2017 року про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження служби, та прийняти рішення відповідно вимог законодавства з дотриманням права заявника на участь у процедурі прийняття рішення.

На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду, 27.09.2017 року комісією Івано-Франківського військового комісаріату, повторно, в присутності заявниці проведено засідання з розгляду матеріалів звернення гр. ОСОБА_1 про визнання права на отримання посвідчення "члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження служби". За наслідками розгляду зазначених матеріалів комісією постановлено, що "…. гр. ОСОБА_1 не набуває права на отримання посвідчення члена сім`ї померлого військовослужбовця під час проходження військової служби за померлого солдата ОСОБА_2 ", тобто фактично відмовлено їй у видачі такого посвідчення з мотивів аналогічних по змісту до попереднього протокольного рішення №2 від 08.02.2017 року. Зазначене рішення комісії оформлене протоколом за №7.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного їх правового регулювання.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до статті 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно із частиною 6 статті 18 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - інваліди з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" передбачено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Наказом Міністерства оборони України №937 від 31.12.2014 затверджено Інструкцію з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, згідно з пунктом 4.16 якої, членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (у тому числі членам сімей військовослужбовців строкової служби), видається посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".

З наведеного вбачається, що до членів сім`ї, які мають право користування пільгами членів сім`ї військовослужбовців, які загинули під час виконання військового обов`язку відносяться батько, матір, дружина, чоловік або дитина.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 4 статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з приписами частин 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки.

Такі відносини подібні до шлюбних, однак, попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними, і жінка та чоловік, які утворили неодружену сімейну пару та за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттям "чоловік" та "дружина", тобто - "подружжя", позаяк саме цими термінами закон персоніфікує кожного з подружжя як суб`єкта правовідносин між собою.

Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" чітко й однозначно визначено, що до членів сімей загиблих військовослужбовців належать один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні, до яких жінка чи чоловік, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.

Отже, встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верхового Суду України від 10.03.2015 року у справі № 21-615а14, а відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як встановлено, позивач - ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського обласного військового комісаріату із заявою про видачу посвідчення на право користування пільгами члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служб, мотивуючи це тим, що вона є членом сім`ї, яка спільно проживала, але у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 не перебувала.

Суд критично оцінює посилання позивача на факт призначення їй комісією Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, частини одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю солдата ОСОБА_2 , а також на відсутність факту перебування гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 у зареєстрованих шлюбних відносинах із іншими особами, оскільки жодна із наведених обставин не підміняє собою статусу подружжя і не легітимізує позивача як дружину чи вдову гр. ОСОБА_2 .

З врахуванням вищенаведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України у сфері гарантій соціального захисту ветеранів війни, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Панікар І.В.

Постанова складена в повному обсязі 13.11.2017.