Справа № 814/833/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/833/17

Категорія: 3.7.2 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Димерлія О.О.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Лидер Строй», про визнання протиправним та скасування розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

27.04.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку №25 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту перевірки №0005522 від 18.03.2017 року на суму 1310,40 євро.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.07.2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 13.09.2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року, спірний розрахунок здійснено щодо власника транспортного засобу, тоді як плата за проїзд великоваговим/великогабаритним транспортом, вага чи габарити якого перевищують законодавчо встановлені норми, здійснюється виключно перевізником.

Також, апелянт посилається на те, що судом не перевірялись законність та обґрунтованість розрахунку Державною інспекцією України з безпеки на транспорті заборгованості та не перевірено чи проводилась періодична повірка (метрологічна атестація) вимірювального та зважувального обладнання спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Посилається апелянт і на те, що станом на 18.03.2017 року була відсутня методика, затверджена Мінекономрозвитку, на підставі якої повинен проводитись габаритно-ваговий контроль.

На підставі викладеного, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.07.2017 року та прийняття нової - про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що державним інспектором Укртрансбезпеки Пилипенко Ю.П. на а/д Р-06, км. 211+920 м. здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки КАМАЗ, модель 6520, реєстраційний номер НОМЕР_1, за результатами якого складено акт №0005522 від 18.03.2017 року про перевищення транспортними засобом нормативних вагових параметрів та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 18.03.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що працівниками Управління Укртрансбезпеки до вказаного акту складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №25 від 18.03.2017 року, у якому позивачу визначено до сплати 1310,40 євро. Зазначено, що перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування вказаного розрахунку, дійшов висновку, що при розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування позивач діяв у відповідності до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин, механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою КМУ №879 від 27.06.2007р.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони. Відповідно до п.16 цієї Постанови перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30.

Пунктом 3 Правил №30 передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до п.п. 4 п.2 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно абз. 1 п.28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до п.30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Згідно п.31-1 Порядку №879 перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Отже, нормами чинного законодавства встановлені вимоги щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування та передбачена плата за проїзд таким транспортом за встановленими ставками.

Так, зокрема, обов'язковою умовою під час здійснення відповідних перевезень є дотримання перевізником вагових та габаритних параметрів відповідного транспортного засобу. У разі перевезення вантажу з перевищенням відповідних вагових та (або) габаритних параметрів з перевізника справляється плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, здійснюючи нарахування відповідачу плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений законом.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору, в порушенням вимог п.12 Порядку №879, судом першої інстанції не перевірено документи відповідача, які підтверджують перевірку (метрологічну атестацію) обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Також, апелянт посилається на те, що п.13 Порядку №879 передбачено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка якого не проведена.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки в матеріалах справи міститься свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки №34-00/2170 від 17.05.2016 року «Вага платформна типу 20ВП4-2 №256 із платформами № та №», чинне до 17.05.2017 року.

Також, апелянт зазначає, що акт №0005522 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 18.03.2017 року та розрахунок плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування складено відносно ОСОБА_2, який являється власником транспортного засобу, однак не є перевізником.

На підтвердження зазначеного, позивачем надано до суду Договір №1/4 позички транспортного засобу від 09.01.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_2 безоплатно передає ТОВ «Лидер Строй» у користування строком на 11 місяців автомобіль марки КАМАЗ, модель 6520, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Однак, колегія суддів зазначає, що в акті №0005522, довідці про результат габаритно-вагового контролю, розрахунку №25, вказано реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1.

Крім того, частиною 4 статті 828 ЦК України передбачено, що договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Таким чином, оскільки наданий позивачем договір позички транспортного засобу не засвідчений нотаріально, тому колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий договір не може підтверджувати, що перевізником був ТОВ «Лидер Строй», а не позивач.

Також, колегія суддів не приймає у якості доказу, що перевізником був ТОВ «Лидер Строй», а не позивач, накладну ТОВ «Олександрівський гранітний кар'єр» № ОГК-001803 від 16.03.2017 року, оскільки в ній відсутні відомості про перевізника.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, зокрема, для автомобільного перевізника є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

В матеріалах справи відсутні відомості, що водієм транспортного засобу ОСОБА_3 пред'являлися посадовій особі відповідача будь-які документи, з яких останній мав би можливість встановити, що власник транспортного засобу, габаритно-ваговий контроль якого здійснювався, не був перевізником.

Більше того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 був запрошений до Укртрансбезпеки для участі в розгляді справи про порушення транспортного законодавства, однак не скористався можливістю надати необхідні для встановлення перевізника вантажу документи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко