Справа № 308/5468/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/8210/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 Чінг на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 червня 2017 року у справ за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 Чінг про примусове видворення,

ВСТАНОВИВ :

9 червня 2017 року Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі Чопський ПЗ) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просив примусово видворити з України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 Чінг ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 червня 2017 року у справі № 308/5468/17 позов було задоволено, примусово видворено з України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 Чінг ІНФОРМАЦІЯ_1.

У апеляційній скарзі представник відповідача просить вказану постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не у повній мірі враховано вимоги ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Додатково звертає увагу на те, що до відповідача було застосовано адміністративне стягнення, передбачене ст.204-1 Кодесу України про адміністративні правопорушення у виді арешту, а тому він не зміг вчинити дії, які повязані з добровільним виїздом з території України.

Особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позов Чопського ПЗ, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 Чінг 7 червня 2017 року незаконно перетнув державний кордон з України в Словацьку Республіку, однак був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 7 червня 2017 року у пункті пропуску «Ужгород» Чопського ПЗ на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.

9 червня 2017 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського ПЗ відносно відповідача громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 Чінг було прийнято рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 9 червня 2017 року клопотання Чопського ПЗ було задоволено, затримано громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 Чінг та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк до 6 (шести) місяців.

Судом встановлено, що заборон, перелічених у ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну походження ОСОБА_2 Чінг немає. Документи, що підтверджують законність перебування на території України, у відповідача відсутні. Законних підстав для знаходження на території України у нього немає, як і коштів для виїзду з території України. Відповідач не відноситься до осіб, яким надано статут біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Разом із тим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Частиною 3 ст. 29 вказаного Закону передбачено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, громадянин ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_2 Чінг 7 червня 2017 року незаконно перетнула державний кордон з України в Словацьку Республіку в районі прикордонного знаку № 280 на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород» і був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки. Того ж дня у пункті пропуску «Ужгород» Чопського ПЗ на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб переданий на територію України під час проведення прикордонно-представницької зустрічі.

9 червня 2017 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського ПЗ відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства.

При цьому положеннями п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 6 ст. 9 КАС України передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

25 вересня 2007 року між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 було укладено Угоду про реадмісію громадян обох держав, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 про реадмісію громадян обох держав» від 3 вересня 2008 року № 359-VI.

Вказана обставина залишилася поза увагою суду першої інстанції та не була врахована при вирішенні даного публічно правового спору.

На думку апеляційного суду, наведені вище правові норми та встановлені судом обставини дають підстави для висновку про те, що відповідач не підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі судового рішення згідно із процедурою, передбаченою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.183-7 КАС України, оскільки в силу приписів ст. 29 вказаного Закону він має бути переданий до країни свого громадянства за процедурою, визначеною Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_3 про реадмісію громадян обох держав від 25 вересня 2007 року.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Чопського ПЗ про примусове видворення з України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 Чінг є безпідставними і помилково задоволені судом першої інстанції.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 Чінг задовольнити.

Скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 червня 2017 року у справі № 308/5468/17 та прийняти нову, якою у задоволення позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді І.М.Обрізко

ОСОБА_5

Постанова у повному обсязі складена 9 листопада 2017 року.