Справа № 821/994/17
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/994/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтовича І.І.,

при секретарі: Бондарчук О.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Херсонський комбінат хлібопродуктів"

до Головного управління ДФС у Херсонській області

про скасування податкового повідомлення-рішення від 06.04.2017 № НОМЕР_1,

встановив:

Приватне акціонерне товариство «Херсонський комбінат хлібопродуктів» (далі позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області (далі відповідач) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №.

Позовна заява позивача із врахуванням заяви про зміну підстав позову обґрунтована тим, що в розрахунок санкції до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач зазначив:12770, 7 євро*20 днів (з 11.12.2016 по 30.12.2016 ) * 27, 736354=21252, 76 грн. Позивач вважає, що кінцева дата, а саме 30.12.2017 щодо розрахунку санкцій невірна, а тому і сума санкцій в оскаржуваному рішенні є протиправною. Зазначив, що відповідно до ст.1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» момент здійснення експорту (імпорту) момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця. Втім, податковий орган не приділив належної уваги тій обставині, що за умовами контракту право власності покупець набув в момент передачі обладнання уповноваженому представнику позивача на складі за адресою: Віа Параделло, 7, м. Мелара (Ровиго), Італія. В матеріалах справи знаходиться міжнародна товарно-транспортна накладна А№590514, в якій дата завантаження вантажу 29.12.2016, тобто імпортна операція завершена на 1 день раніше ніж стверджує відповідач.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав із підстав викладених в позовній заяві та заяві про зміну підстав позову. Просив позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили із підстав викладених в письмових заперечення. Просили в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_2», як агент валютного контролю, листом від 06.01.2017 №145-6/512 повідомив відповідача про порушення позивачем ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», в частині несвоєчасного завершення імпортної операції від 12.08.2016 по контракту від 15.06.2016 №222.

На підставі вищенаведеного відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства по зовнішньоекономічному контракту від 15.05.2016 №222 за період з 15.06.2016 по 16.03.2017 та складено акт від 21.03.2017 №58/21-22-14-02/00952367.

Так, проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», в результаті чого розрахунки на суму 12770, 7 Євро за імпортними операціями по контракту від 15.06.2016 №222, завершені із порушенням законодавчо встановленого строку розрахунків (120 днів).

На підставі вищенаведеного акта перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 06.04.2017, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) або пені в сумі 21252, 76 грн.

Не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що позивачем (покупець) укладено контракт від 15.06.2016 №222 з нерезидентом «BORGHI» (продавець) на купівлю-продаж панелі керування роботом (1 шт.) та системи термометрії (1 шт.) нові, виробництва 2016 року. Умови постачання FCA, м. Мелара (Ровиго), Італія, склад продавця відповідно до (INCOTERMS 2016). Умови оплати: перший платіж 15% передоплата від загальної вартості обладнання, яка складає 12770, 7 ЄВРО, другий платіж 70% на протязі 7 банківських днів після дати отримання від продавця письмового повідомлення гарантії про готовність обладнання до відвантаження зі складу продавця та відповідного інвойсу, третій платіж 15% на протязі 10 банківських днів після здійснення постачання обладнання по даті постачання в CMR. Строк постачання: продавець зобовязується передати обладнання на протязі 90 робочих днів з моменту отримання від покупця першої частини передплати за обладнання.

Перший авансовий платіж по контракту від 15.06.2016 №222, укладеного з компанією «BORGHI» був здійснення 12.08.2016 в сумі 12770, 7 Євро, що не заперечується сторонами.

Порядок розрахунків в іноземній валюті при здійсненні експортно-імпортних операцій та відповідальність за недотримання термінів розрахунків визначено Законом України №185/94-ВР від 23.09.1994 «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями. (далі - Закон України №185/94-ВР).

Статтею 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" визначено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При поміщенні товарів у митний режим переробки за межами митної території строк повернення цих товарів або продуктів їх переробки на митну територію України у митному режимі імпорту визначається відповідно до Митного кодексу України.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Згідно ст.2 вищезазначеного Закону імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Національним банком України встановлено строк який визначений в ст. 1 та ст. 2 Закону № 185/94-ВР, що не перевищує 90 календарних днів (Постанова НБУ від 07.06.2016 №342)

Таким чином, граничний строк завершення розрахунку за даною імпортною операцією є 10.12.2016 , що не заперечувалося позивачем.

Фактична дата завершення імпортної операції на думку податкового органу 30.12.2016, тобто імпортна продукція на суму 85138, 00 Євро надійшла із порушення встановленого строку на 20 днів.

Як на підстав для скасування оскаржуваного рішення позивач посилався на те, що в розрахунок санкції до рішення відповідач зазначив: 12770, 7 євро*20 днів (з 11.12.2016 по 30.12.2016 ) * 27, 736354=21252, 76 грн. Позивач вважає, що кінцева дата, а саме 30.12.2017 щодо розрахунку санкцій невірна, а тому і сума санкцій в оскаржуваному рішенні є протиправною. Зазначив, що відповідно до ст.1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» момент здійснення експорту (імпорту) момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця. Втім, податковий орган не приділив належної уваги тій обставині, що за умовами контракту право власності покупець набув в момент передачі обладнання уповноваженому представнику позивача на складі за адресою: Віа Параделло, 7, м. Мелара (Ровиго), Італія. В матеріалах справи знаходиться міжнародна товарно-транспортна накладна А№590514, в якій дата завантаження вантажу 29.12.2016, тобто імпортна операція завершена на 1 день раніше ніж стверджує відповідач.

Суд не погоджується із такими твердженням представника позивача, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 N 959-XII імпорт (імпорт товарів) - купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Момент здійснення експорту (імпорту) - момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Разом з тим, п.п.1.1 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 N136 визначено, що імпорт - купівля українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів із ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Судом встановлено, що імпортна поставка (перетин митного кордону) обладнання за вищенаведеним контрактом була здійснена 30.12.2016, що підтверджується відповідними відмітками (штампами) Закарпатської митниці ДФС України з зазначенням дати 30.12.2017 на міжнародній товарно-транспортній накладній А№590514.

З аналізу наведених норм вбачається, що моментом вчинення імпортної операції, а саме моментом поставки товару за такою операцією для застосування ст.ст.2, 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є момент фактичного перетину імпортованим товаром митного кордону України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №21-412а11, яка в силу вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, твердження представника позивача, що свідченням завершення імпортної операції є зазначення дати відвантаження товару у міжнародній товарно-транспортній накладній, є таким, що не відповідає дійсності та суперечить висновку Верховного Суду України, наведеному у постанові від 16 січня 2014 року у справі №21-412а11.

Враховуючи викладене та те, що товар (обладнання) за контрактом №222 від 15.06.2016 перетнув митний кордон 30.12.2016 та те, що моментом вчинення імпортної операції для застосування ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є момент фактичного перетину імпортованим товаром митного кордону України, суд приходить до висновку про правомірність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Статтями 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому слід відмовити в його задоволенні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 09 листопада 2017 р.

Суддя Войтович І.І.

кат. 9.1.1