Справа № 314/4360/17
Суддя: Беспалько Т. Д.
Дата ухвалення: 2017-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 314/4360/17
Провадження № 2-а/314/140/2017 Номер рядка звіту 88
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2017 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області, який діє як адміністративний суд, у складі судді Беспалько Т.Д., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправним та зобов'язання поновити пенсію.

В обґрунтування позову зазначено, що у 2014 році він, з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, був змушений залишити своє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та у подальшому зареєстрував своє місце проживанання за адресою: 70002, АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 22.08.2016 року.

За виплатою належної йому пенсії позивач звернувся до Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України, але з 01.10.2017 року виплату пенсії позивачу було припинено.

25.09.2017 року позивач отримав відповідь, в якій повідомлено, що відповідно до рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат від 30.08.2017 року №25 йому було відмовлено у соціальних виплатах.

Посилаючись на те, що рішення про припинення виплати пенсії є протиправним, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави для припинення виплати пенсії як рішення комісії по призначенню (відновленню) соціальних виплат або будь-яких інших положень Постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року, ОСОБА_1 просив суд визнати дії Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати йому пенсії протиправним, зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту її припинення.

Ухвалою судді від 24.10.2017 року відкрито скорочене провадження по справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

У наданих суду письмових запереченнях, які надійшли до суду 01.11.2017 року, відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що згідно інформації УПСЗН Вільнянської райдержадміністрації позивачу було припинено виплату пенсії з 01.10.2017 року. Вважають, що правові підстави для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 відсутні.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами, суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавств, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суддя керується принципом верховенства права (ст. 8 КАС України) відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суддею встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 перебуває на обліку у Запорізькому приміському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як внутрішньо переміщена особа.

Після проведення на території місця проживання антитерористичної операції, він, як внутрішньо переміщена особа, зареєструвався за адресою: 70002, АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 22.08.2016 року.

З 01 жовтня 2017 року рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат від 30.08.2017 року №25, позивачу припинено виплату пенсії, у зв'язку з відсутністю його за фактичним місцем проживання/перебування.

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як передбачено ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 вказаного Закону встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Системний аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як встановлено суддею, виплата пенсії позивачу припинена з 01.10.2017 року, і як зазначено відповідачем у зв'язку із непідтвердженням факту проживання/перебування позивача за адресою: 70002, АДРЕСА_1, на підставі постанови КМУ від 08.06.2016 № 365.

Водночас статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав, передбачених законом, для припинення позивачеві виплати пенсії, а тому суддя приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення позивачеві виплати пенсії є протиправними.

Слід зазначити, що посилання відповідача на те, що припинення виплати пенсії позивачеві відповідає положенням Постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року є безпідставними, оскільки встановлення нормативно-правовим актом розширеного кола підстав для припинення виплати пенсії суперечить вимогам Закону України № 1058, який має вищу юридичну силу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163, 183-2 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати дії Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення з 01 жовтня 2017 року виплати ОСОБА_1 пенсії протиправним.

Зобов'язати Запорізьке приміське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту її припинення, з 01 жовтня 2017 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя:ОСОБА_2

06.11.2017