Справа № 723/1826/16-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 723/1826/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Яківчик І.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

09 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернвці Лунгу Інги Петрівни про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Сторожинецького районного суду Чернівецької області з позовом до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернівці Лунгу Інги Петрівни про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Сторожинецький районний суд Чернівецької області постановою від 25.09.2017 року вказаний позов задовольнив частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 08 червня 2016 року відповідачем Лунгу І.П. відносно позивача була винесена постанова ПС2 № 639114 згідно якої вбачається, що позивач керуючи автомобілем здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «зупинка заборонена», а при перевірці документів не мав при собі полісу обов'язкового страхування, порушивши тим самим п.15.9, 2.15 ПДР.

За вказані порушення передбачені ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП позивача було піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями КУпАП, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11).

В силу статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, з метою дотримання вимог вказаної статті, щодо здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності таке провадження здійснюється відповідно до вимог статей 245, 247, 251, 252 КУпАП.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП ).

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, для того, що притягнути особу до адміністративної відповідальності необхідна наявність вини відповідної особи у вчиненому правопорушенні, яка підтверджена належними доказами.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, які б могли дати змогу прийти до висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином колегія суддів вважає вірними висновки суду про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення порушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв'язку із відсутністю належних доказів вчинення такого правопорушення.

Що стосується позовних вимог про скасування оскаржуваної постанови в частині притягнення до відповідальності за порушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП необхідно зазначити наступне.

Згідно п.п. «ґ» п. 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний договір обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред'явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктами 21.2 та 21.3 ст.21 цього ж Закону встановлено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат), який пред'являється посадовим особам органів визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

За змістом статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що позивач зобов'язаний був мати при собі страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та пред'явити поліцейському на його вимогу, а тому за наявності протилежного у відповідача були наявні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи позивача стосовно відсутності підстав для перевірки наявності у нього страхового полісу у зв'язку із тим, що протокол про адміністративне правопорушення відповідачем не складався, а тому й підстави для пред'явлення поліса ( пред'явлення якого на думку позивача здійснюється лише під час складання протоколу) відсутні.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що на даний момент для розгляду адміністративних справ у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху діє так зване "скорочене" провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, положеннями ч.5 даної статті передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

З огляду на викладене колегія суддів зауважує, що за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом її оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Таким чином, складання протоколу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не передбачене та жодним чином не пов'язане із обов'язком особи, що керує транспортним засобом мати при собі та пред'явити на вимогу працівника поліції відповідного страхового полісу.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування понесених позивачем витрат на отримання правової допомоги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивачем та його представником у підтвердження вказаної позовної вимоги та понесених витрат було надано до суду наступні документи, а саме розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, акт прийому - передачі наданих послуг, договір про надання правової допомоги та розрахункову квитанцію (а. с. 106-109).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, ухвалою від 27.07.2017 року з метою повного та всебічного розгляду справи та підтвердження фактичного отримання представником позивача доходу у вказаній сумі, а позивачем відповідно понесених витрат, зобов'язав представника позивача, адвоката Паланійчука Валентина Петровича, посвідчення адвоката НОМЕР_1 від 16.09.2011 року, надати до суду докази - тобто будь-які документи, що містять фактичні дані про підтвердження понесених витрат, безпосередньо пов'язані з отриманим доходом, за наслідками надання правової допомоги позивачу по даній справі, зокрема Книгу обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Однак, вимоги вказаної ухвали відповідачем виконанні не були, таких доказів суду не надано, при цьому відповідачем на виконання зазначеної ухвали було повідомлено суд про то, що на думку представника позивача у матеріалах справи вже наявні необхідні та достатні докази для можливості відшкодування позивачу витрат на правову допомогу у розмірі 6210 грн., а тому надсилання суду витребовуваних документів не є необхідним.

З огляду на зазначене, а саме відсутність належних доказів в підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу, а також невиконання представником позивача вимог ухвали суду від 27.07.2017 року, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу у вказаній суму, оскільки за відсутності відповідних доказів суд ставить під сумнів факт понесення позивачем витрат у сумі 6210 грн. та відповідно отримання таких коштів його представником.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.