Справа № 818/1468/17
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2017 р. Справа №818/1468/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
за участю секретаря судового засідання - Волкової Ю.В.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/1468/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський нафтомаслозавод"
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_2
про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-
Товариство з обмеженою відповідальністю "Лебединський нафтомаслозавод" (далі по тексту позивач, ТОВ "Лебединський нафтомаслозавод") звернулось до суду з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_2 (далі по тексту держреєстратор ОСОБА_2М.), в якому просить суд:
- скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_2 № 37197860 від 21.09.2017 р. про відмову ТОВ Лебединський нафтомаслозавод у державній реєстрації права власності на комплекс будівель та споруд, що розташовані за адресою: м. Лебедин, вул. 19 Серпня, 8;
- зобовязати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_2 здійснити державну реєстрацію прав власності Товариства з обмеженою відповідальністю Лебединський нафтомаслозавод на комплекс будівель та споруд що розташовані за адресою: м. Лебедин, вул. 19 Серпня 8, згідно поданої 15.09.2017 р. заяви з реєстраційним № 24178105.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Держаного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_2 №37197860 від 21.09.2017 р. відмовлено ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод» у державній реєстрації права власності на комплекс будівель та споруд, що розташовані за адресою: м. Лебедин, вул. 19 Серпня, 8.
Підставою для відмови у державній реєстрації права власності стало те, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Так, в рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 37197860 від 21.09.2017 року зазначено, що наданий для проведення державної реєстрації права власності договір купівлі-продажу №203 від 28.06.1996 року, укладений між ПП «Вікторія» та ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод», не відповідає вимогам ст. 657 Цивільного кодексу України, п. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які передбачають його обовязкове нотаріальне посвідчення.
Позивач вважає зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Так, згідно договору купівлі-продажу №203 від 28.06.1996 року, ПП «Вікторія» в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3, діючого на підставі ухвали Арбітражного суду Сумської області від 15.01.2996 р., продало, а ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод» в особі Генерального директора ОСОБА_4, придбало майно (будови, спорудження, обладнання, мережі і обєкти благоустрою) колишнього військового обєкту 694/2 (м. Лебедин Сумської області), які належать ПП «Вікторія» на підставі свідоцтва про право власності №4 від 06.05.1994 р., виданого Фондом комунального майна приватизації та управління Сумської держадміністрації.
30.08.1996 р. між ПП «Вікторія» та ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод» було складено акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №203 від 28.06.1996 року.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом.
Згідно приписів ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Однак, згідно п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Крім того, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином, положення Цивільного кодексу України, в тому числі щодо обовязкового нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна (ст. 657 Цивільного кодексу України) застосовуються з 1 січня 2004 року і по теперішній час.
Як зазначає позивач, договір купівлі-продажу №203, укладався між ПП «Вікторія» та ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод» 28.06.1996 р., тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України, а тому його положення в тому числі щодо обовязкового нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна на вказаний договір не поширюються.
На момент укладання між ПП «Вікторія» та ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод» договору купівлі-продажу №203 від 28.06.1996 р., діяв Цивільний кодекс Української PCP в редакції 18.07.1963 р.
Так, ст. 42 Цивільного кодексу Української PCP було передбачено, що угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).
Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.
Статтею 47 цього Кодексу було встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 цього Кодексу.
Жодною нормою вказаного кодексу не було передбачено обовязкового нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу обєктів нерухомого майна, які вчиняються двома юридичними особами.
Таким чином, договір купівлі-продажу №203 від 28.06.1996 р. не підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню.
Отже, позивач приходить висновку, що приймаючи рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 37197860 від 21.09.2017 р., реєстратор на вказані обставини уваги не звернув та невірно застосував приписи п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки законом, який діяв на час укладання договору купівлі-продажу №203 від 28.06.1996 року нотаріальне посвідчення такого договору не вимагалось.
Тому, позивач вважає, що державним реєстратором необґрунтовано було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» та п. 16, 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав заперечення проти позову та клопотання про розгляд справи без його участі (а. с. 18, 19-21, 27).
Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Держаного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_2 №37197860 від 21.09.2017 р. відмовлено ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод» у державній реєстрації права власності на комплекс будівель та споруд, що розташовані за адресою: м. Лебедин, вул. 19 Серпня, 8 у звязку з тим, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с. 9).
Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування рішення державного реєстратора, суд виходить з наступного.
Так, відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, також визначаються Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету ОСОБА_5 України № 1127 від 25.12.2015 р.
Відповідно до ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Підставою для реєстрації права власності, у відповідності до ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
На виконання ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено лише у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.
З матеріалів справи судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №203 від 28.06.1996 року, ПП «Вікторія» в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3, діючого на підставі ухвали Арбітражного суду Сумської області від 15.01.2996 р., продало, а ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод» в особі Генерального директора ОСОБА_4, придбало майно (будови, спорудження, обладнання, мережі і обєкти благоустрою) колишнього військового обєкту 694/2 (м. Лебедин Сумської області), які належать ПП «Вікторія» на підставі свідоцтва про право власності №4 від 06.05.1994 р., виданого Фондом комунального майна приватизації та управління Сумської держадміністрації (а.с. 10).
30.08.1996 р. між ПП «Вікторія» та ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод» було складено акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №203 від 28.06.1996 року (а.с. 11).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом.
Згідно приписів ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Проте, згідно п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Крім того, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином, положення Цивільного кодексу України, в тому числі щодо обовязкового нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна (ст. 657 Цивільного кодексу України) застосовуються з 1 січня 2004 року і по теперішній час.
Так, суд наголошує, що договір купівлі-продажу №203, укладався між ПП «Вікторія» та ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод» 28.06.1996 р., тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України, а тому його положення в тому числі щодо обовязкового нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна на вказаний договір не поширюються.
Так, на момент укладання між ПП «Вікторія» та ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод» договору купівлі-продажу №203 від 28.06.1996 р., діяв Цивільний кодекс Української PCP в редакції 18.07.1963 р.
Так, ст. 42 Цивільного кодексу Української PCP було передбачено, що угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).
Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.
Статтею 47 цього Кодексу було встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 цього Кодексу.
Суд зазначає, що Цивільним кодексом Української PCP не було передбачено обовязкового нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу обєктів нерухомого майна, які вчиняються двома юридичними особами.
Таким чином, договір купівлі-продажу №203 від 28.06.1996 р. не підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню.
Отже, при зверненні до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію права власності на комплекс будівель та споруд, що розташовані за адресою: м. Лебедин, вул. 19 Серпня, 8, за ТОВ «Лебединський нафтомаслозавод», позивачем були подані всі необхідні документи, що дають змогу встановити відповідність заявлених прав.
В звязку з вищевикладеним суд приходить висновку, що державним реєстратором помилково прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з посиланням на п.3 ст.10 та ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень».
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію прав власності Товариства з обмеженою відповідальністю Лебединський нафтомаслозавод на комплекс будівель та споруд що розташовані за адресою: м. Лебедин, вул. 19 Серпня 8, згідно поданої 15.09.2017 р. заяви з реєстраційним № 24178105, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. 2. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх обєднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Отже, вирішення питань щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не належить до компетенції адміністративного суду, а тому суд не повноважний перебирати функції іншого органу. Діючим законодавством встановлена процедура прийняття відповідних рішень державними реєстраторами Державної реєстраційної служби України, і суд не може підміняти цю процедуру та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність субєкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію субєкта владних повноважень в межах такої перевірки.
У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський нафтомаслозавод" в частині зобовязання відповідача державну реєстрацію прав власності ТОВ Лебединський нафтомаслозавод на комплекс будівель та споруд що розташовані за адресою: м. Лебедин, вул. 19 Серпня 8, згідно поданої 15.09.2017 р. заяви з реєстраційним № 24178105, не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Можемо зробити висновок про те, що вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до субєктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога. Вказане підтверджується розясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наданим Верховним Судом України у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до п.3 Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Таким чином, суд вважає за необхідне для повного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та зобовязати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_2 повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський нафтомаслозавод" про реєстрацію прав власності на комплекс будівель та споруд, що розташовані за адресою: м.Лебедин, вул. 19 Серпня, 8.
Керуючись ст. ст. 86, 94,98,158-163,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський нафтомаслозавод" до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_2 про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.
Скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_2 № 37197860 від 21.09.2017 року про відмову ТОВ Лебединський нафтомаслозавод у державній реєстрації права власності на комплекс будівель та споруд, що розташовані за адресою: м. Лебедин, вул. 19 Серпня, 8.
Зобовязати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Лебединської міської ради ОСОБА_2 повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лебединський нафтомаслозавод" про реєстрацію прав власності на комплекс будівель та споруд, що розташовані за адресою: м.Лебедин, вул. 19 Серпня, 8.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 13.11.2017 р.

Суддя О.А. Прилипчук