Справа № 308/8016/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 рокуЛьвів№ 876/10307/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Пакистану ОСОБА_2 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року у справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Пакистану ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

16.08.2017 року позивач - Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянина Пакистану ОСОБА_2, в якому просить примусово видворити з України відповідача, на підставі ч.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року позов задоволено. Примусово видворено за межі території України громадянина Пакистану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Постанову звернено до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач реалізуючи свої права та свободи, міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до європейських країн, відповідач вибрав більш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що для досягнення своєї мети він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно пішов на вчинення правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції звертає увагу на те, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги. Також відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції громадянин Пакистану ОСОБА_2 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року та ухвалити нову постанову, якою в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт стверджує, що він абсолютно легально прибув на територію України за паспортом громадянина Пакистану серія номер НОМЕР_1 та за візою типу С, виданою йому 08.07.2017 року строком до 05.09.2017 року. Отже на момент затримання строк його законного перебування ще не сплив. Однак, на момент його затримання він не мав при собі паспорту та візи з незалежних від нього обставин.

Апелянт зазначає, що бажаючи потрапити до Польщі він не знав до якого державного органу звернутися в Україні для оформлення необхідних документів.

Крім того, стверджує, що йому не відомо про те, що стосовно нього було прийнято рішення про примусове повернення.

Просить взяти до уваги, що він розуміє те, що порушив закон, але таке порушення сталося не навмисне, і після звільнення з пункту зобов'язується суворо дотримуватися законодавства України.

Особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

На підставі ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 14 серпня 2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, незаконно, поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон в Польську Республіку в районі прикордонного знаку №130, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Верховина Бистра». Після незаконного перетину кордону ОСОБА_2 затриманий представниками прикордонної поліції Польської Республіки та 14 серпня 2017 року, в пункті пропуску «Смільниця» Мостиського прикордонного загону на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документи що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України відсутні.

У зв'язку з вчиненням адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.204-1 КУпАП, відповідно до ст. 263 КУпАП, відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з'ясування обставин правопорушення.

Під час подальшої роботи із затриманим останній був ідентифікований як громадянин Пакистану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою №27/1014 від 16.08.2017р.

Рішенням, затвердженим т.в.о. начальника Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, від 16.08.2017р. про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, на підставі положень ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», громадянина Пакистану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вирішено примусово повернути за межі території України. Вказаним же рішенням вирішено розмістити відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, із одночасною подачею позову про примусове видворення.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950р., ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997р., задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Зі змісту ст.12 Закону України «Про державний контроль України» видно, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в'їзду на територію України або виїзду з України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що віза - дозвіл, наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі, необхідний для в'їзду або для транзитного проїзду через територію України протягом відповідного строку.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 15 статті 4 зазначеного Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Пунктом 20 частини 1 статті 1 Закону України «Про прикордонний контроль» встаовлено, що строк перебування на території України - визначений візою, законодавством України чи міжнародними договорами України строк, протягом якого іноземець чи особа без громадянства може на законних підставах перебувати в Українію.

Згідно п.3 ч.1 ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України;

Із матеріалів справи видно, що позивачу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було видано разову візу України типу С строком дії з 08.07.2017р. по 15.09.2017р. (а.с. 30).

Відтак, на момент винесення рішенням, затвердженого т.в.о. начальника Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, від 16.08.2017р. про примусове повернення з України громадянина Пакистану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній перебував на території України на законних підставах.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляцйної інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Пакистану ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України, а тому в задоволенні таких слід відмовити.

Отже, оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 202 КАС України є підставою для скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ст.41, 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Пакистану ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року у справі №308/8016/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Пакистану ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Р. П. Сеник
Повний текст судового рішення виготовлено 13.11.2017р.