Справа № 815/2520/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2017-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2520/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року по справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративними позовом до відповідача, в якому просив прийняти постанову, якою стягнути з Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)" на користь позивача суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 24967,00 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 109,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не виконаний норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у період за 2016 рік, а саме не було створено одне робоче місце, а також не сплачена сума адміністративно-господарських санкцій відділенню Фонду, у зв'язку з чим просив стягнути з відповідача суми адміністративно-господарських санкцій та нарахованої пені за несвоєчасну сплату у загальному розмірі 25076,89 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на початку 2017 року Державним підприємством "Підприємство Державної Кримінально-Виконавчої служби України (№51)" був поданий до Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми № 10-ПІ (а.с. 6).

Відповідно до вказаного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві у 2016 році складала 10 осіб, з них жодного інваліда, при необхідності одного інваліда - штатного працівника, який повинен працювати на робочому місці, створеному відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

На підставі звіту Державного підприємства "Підприємство Державної Кримінально-Виконавчої служби України (№51)" про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2016 звітний рік від 13 березня 2017 року №03-1/509, у якому зазначено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві у 2016 році складає 1 особа, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність, - 0 осіб, кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами - 1 (а.с. 7).

З огляду на зазначене, до відповідача застосовані адміністративно-господарські санкції у розмірі 25076,89 грн.

Враховуючи несплату відповідачем вказаних санкцій, позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення в судовому порядку.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до завдань Фонду щодо здійснення контролю за виконанням роботодавцями нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій та пені, порушенням вимог Закону України №875 є невиконання законодавчо встановленого нормативу з працевлаштування інвалідів, а саме: факт не створення робочих місць для інвалідів, не інформування міського центру зайнятості про наявність вакантних місць, призначених для працевлаштування інвалідів та не надання звітів за формою 3-ПН про наявність вакансій до центру зайнятості необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.8 ст.69 ГК України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування, зокрема, інвалідів. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон).

Відповідно до ст.19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно ст.20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи й організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ч.3 ст.18 Закону, а саме: виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць; створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів; звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до поданого звіту форми №10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік та виходячи з середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу на підприємстві відповідача - 10, Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)" повинно було створити 1 робоче місце та працевлаштувати на ньому інваліда, однак у відповідача протягом 2016 року середньооблікова кількість штатних працівників за звітний рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 10.02.2007 року №42 Про затвердження форми звітності N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" та Інструкції щодо заповнення форми звітності N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів".

Згідно з п. 3.4 Інструкції щодо заповнення форми № 10 ПІ поштова-річна "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів", затвердженою Наказом Мінпраці України 10.02.2007 року №42 дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників, облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображається в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно обчислюється в бік збільшення).

На підприємстві у 2016 році протягом неповних 4 місяців працювала особа, яка має статус інваліда: ОСОБА_1, тому обчислення виглядає таким чином: 4 : 12 = 0,33, тобто 0.

Судом встановлено, що у відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити 1 робоче місце, однак не створив жодного, про що звітував, тому суд не приймає до уваги наявність на підприємстві працевлаштованого інваліда з вересня 2016 року, оскільки відомості про цю особу не включені до звіту за 2016 рік.

Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів на підставі даних звіту форми №10-ПІ, поданного Державним підприємством "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)", було розраховано суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, в розмірі 24967,00 грн. та нараховано пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 109,89 грн.

Колегія суддів зазначає, що обов'язок державних органів щодо працевлаштування інвалідів виникає лише після виконання підприємствами обов'язку щодо створення робочих місць і надання передбаченої законодавством про соціальну захищеність інвалідів, інформації про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів. При відсутності такої інформації, органи працевлаштування не можуть скористатися своїми правами.

Частиною 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, зокрема, що роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Звітність, яка містить інформацію про попит на робочу силу (вакансії), подається у Формі №3-ПН, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013р. №316.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)" не виконали обов'язок визначений законодавством, міський центр зайнятості про наявність вакантних місць, призначених для працевлаштування інвалідів не інформував, не подавав звітів за формою 3-ПН (а.с.36), та не сплатив відділенню Фонду адміністративно-господарські санкції, чим порушили вимоги ст. 20 Закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)" адміністративно-господарських санкцій та пені є доведеним та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№51)" - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик