Справа № 750/6244/17
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/6244/17 Головуючий у 1-й інстанції: Рахманкулова І.П. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

07 листопада 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Кузьмишина О.М., Пилипенко О.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.09.17р. у справі №750/6244/17 за позовом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними, скасування вимоги та зобов'язання вчинити дії

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо формування та надіслання вимоги до ПАТ «Ощадбанк» про списання коштів на суму 10 145,10 грн. з рахунку Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України; скасування вимоги про списання коштів з рахунків Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України; стягнення з відповідача на рахунок позивача неправомірно знятих коштів у сумі 10 145,10 грн.; зобов'язання відповідача дотримуватись ст.ст. 6, 28 Закону України «Про виконавче провадження» при направленні документів про списання коштів з рахунків Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.09.17р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем порушено процедуру стягнення коштів; виконання судових рішень в межах відкритих виконавчих проваджень має відповідати Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було сформовано та надіслано до ПАТ «Ощадбанк» платіжну вимогу про списання з рахунків пенсійного органу коштів у сумі 10 145,10 грн.

На підставі вказаної вимоги, 20.06.17р. банківською установою з рахунків боржника було списано кошти у сумі 10 145,10 грн. в рахунок погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження за виконавчими провадженнями: №53409114, №53899502 та №53898642.

Так, у рамках виконавчого провадження №53409114 списано кошти у сумі 5 706,21 грн., як виконавчий збір; у рамках ВП №53899502 - кошти у сумі 75 грн., як витрати виконавчого провадження; у рамках ВП №53898642 - кошти у сумі 4 363,89 грн., як виконавчий збір.

Не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у межах та у спосіб визначених законом повноважень здійснено дії по списанню з рахунків боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України від 02.06.16р. № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної норми передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч. 3 ст. 27 цього Закону).

Отже, з наведених правових норм слідує, що державний виконавець у разі надходження до нього виконавчого документа, який відповідає вимогам закону, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, з обов'язковим зазначенням у ній про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірах установлених статтею 27 Закону №1404-VIII.

Як свідчать обставини справи, постановами державного виконавця від 14.02.17р. та від 11.05.17р. відкрито виконавчі провадження ВП №53409114 та ВП №53898642 відповідно (а.с.17,18), з одночасним зазначенням у них про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірах установлених статтею 27 Закону №1404-VIII.

За змістом статті 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно п. 2 розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі Інструкція) витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Отже, зі змісту наведених правових норм вбачається, що передумовою стягнення витрат виконавчого провадження є винесення державним виконавцем відповідної постанови.

Так, 08.06.17р. державним виконавцем у рамках виконавчого провадження ВП №53899502 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 75 грн.

Постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору у межах виконавчих проваджень ВП №53409114 та ВП №53898642 та витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №53899502 у межах виконавчого провадження винесені до формування та надіслання на адресу банківської установи вимоги про списання коштів.

Відповідно до п. 7 розділу 9 Інструкції при виконанні рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках, виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.

Як свідчать обставини справи та не заперечується апелянтом, позивачем не сплачені у добровільному порядку виконавчий збір у рамках виконавчих проваджень ВП №53409114 та ВП №53898642 та витрати на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №53899502; доказів оскарження постанов державного виконавця матеріали справи не містять, а тому дії державного виконавця щодо списання з рахунків пенсійного органу у примусовому порядку коштів відповідають вимогам законодавства.

Частиною 1 статті 2 Закону України від 05.06.12р. № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

У межах виконавчих проваджень ВП №53409114, ВП №53898642 та ВП №53899502 примусовому виконанню підлягають судові рішення зобов'язального характеру, а не про стягнення коштів (періодичних платежів), а тому доводи апелянта про те, що списання коштів має відбуватись у порядку передбаченому Законом № 4901-VI - не обґрунтовані та не заслуговують на увагу.

За змістом частини 2 статті 6 Закону №1404-VIIІ, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, примусове виконання рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ органами казначейства, можливо лише за умови, що вказані органи здійснюють казначейське обслуговування коштів боржника, при цьому кошти, на які звертається стягнення, є бюджетними.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рахунки Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України №7163 та № 7163, з яких відповідачем списано кошти, обслуговується в Чернігівській філії АТ «Державний ощадний банк України». На цих рахунках зберігаються кошти, які не включаються до складу Державного бюджету України, а тому органи казначейства України не уповноважені виконувати рішення про списання коштів з цих рахунків, у зв'язку з чим на спірні правовідносини не поширюється дія статті 6 Закону №1404-VIIІ.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 200, 205, 206 КАС України Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.09.17р. у справі №750/6244/17 - залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.09.17р. у справі №750/6244/17 - без змін.

Дана ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Кузьмишина О.М.

Пилипенко О.Є.