Справа № 148/2526/13-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 148/2526/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Ковганич С.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

07 листопада 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про перерахунок пенсії.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2013 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач ОСОБА_3 отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Згідно представлених копій посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії В-І № 648272 (а.с. 10) та копії паспорта громадянина України (а.с. 9), позивач зареєстрований і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відповідно до Постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року відноситься до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи.

Згідно матеріалів справи, позивач звертався з заявою до управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі про перерахунок призначеної йому пенсії.

Проте, управління Пенсійного фонду України в Тульчинському районі, в своєму листі від 05.07.011 року відмовило йому в перерахунку пенсії, яка призначена і виплачується відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та додаткової пенсії, на підставі Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постанови Кабінету Міністрів № 530 від 28 травня 2008 року та Законів України "Про державний бюджет 2008 року", "Про державний бюджет 2009 року" та "Про державний бюджет 2010 року".

Позивач, вважаючи, що відповідач не доплачує йому пенсію, яку повинен виплачувати відповідно до вимог ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" звернувся до суду з даним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", КАС України, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Частиною 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали, внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

Так, відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 4 виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 15 % мінімальної пенсії.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Згідно ст. 16 Конституції України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обовязком держави.

Відповідно до ст. 22 Конституції України - конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути відмінені. При прийнятті нових законів або внесені змін у діючі закони не допускаються звуження змісту та обєму існуючих прав та свобод.

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти і державні соціальні гарантії" передбачено, що тільки законами України встановлюється мінімальний розмір пенсії за віком.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини, громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3 ч.2, ст.6, ст.8, ч.2 ст. 19 статтями 22, 23, ч. 1 ст. 24 Конституції України, не можуть бути скасовані чи звужені.

Слід зазначити, що нарахування та виплата відповідачем додаткової Чорнобильської пенсії позивачу за нормами постанови Кабінету Міністрів України, а не за нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірах, які є значно меншими, ніж визначено Законом, є неправомірним та порушує його права, визначені чинними Законами про пенсійне забезпечення та гарантовані Конституцією України.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо відсутності підстав для нарахування та виплати пенсії позивачу.

Так, відповідно до п. 28 розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме ст. 51 викладена в новій редакції: "особам, віднесеним до категорії 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоровю, у розмірах 5 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність" та статтею 39 даного Закону визначена доплата непрацюючим пенсіонерам, які проживають в зоні посиленого радіологічного контролю в розмірі 5 грн. 20 коп.

Проте рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 28 розділу II Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", тобто являються неконституційними і втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України даного рішення, а тому відповідач повинен був при призначенні і виплаті додаткової пенсії позивачу керуватись ст.ст. 39 та 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 31.10.2006 року.

У зв'язку з вищенаведеним, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій відповідача у нарахуванні позивачу додаткової пенсії та доплати, передбаченої ст. ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов підлягає задоволенню в межах строку позовної давності, який має обчислюватись з дня звернення позивача до суду з позовною заявою, яка зареєстрована - 03.08.2011 року, тому перерахунок і виплата коштів має проводитись з 01.03.2011 року включно, з врахуванням фактично отриманих виплат.

Вимоги позивача щодо стягнення коштів до вказаного вище строку, відповідно до ст. 100 КАС України, підлягають залишенню без розгляду.

Подальші нарахування та виплати мають здійснюватись з 23.07.2011 року на підставі правового регулювання виплати як основної так і додаткової пенсії, відповідно до Конституції України, як Основного Закону, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про державний бюджет …" на відповідний рік, а також з врахуванням прийнятих, в межах своєї компетенції, нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, якими встановлюються виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та виплачуватись до втрати такого права на отримання даних пенсійних виплат, в тому числі скасування чи зміни діючого законодавства, що регулює дані питання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2013 року - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5