Справа № 804/5865/17
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2017 р. Справа № 804/5865/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення заробітної плати, грошової компенсації та середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористану відпустку,-
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якій позивач просить:
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість по заробітній платі у сумі 8100,00 грн.;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, середній заробіток за час затримки розрахунку з дати звільнення по день винесення рішення у справі;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, грошову компенсацію за невикористану відпустку;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку з дати звільнення по день винесення рішення у справі;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, витрати на правову допомогу у сумі 1000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач - ОСОБА_3, проходив службу інспектором першої роти другого батальйону Управління патрульної поліції у місті Дніпро Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Звільнився зі служби 31.08.2017 року. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати, у розмірі 8100,00 грн. При зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості по заробітній платі, ОСОБА_3 отримано відповідь про те, що внаслідок відсутності грошових коштів, немає можливості розрахуватись по даній заборгованості. При звільненні, у позивача залишалась невикористана щорічна відпустка, але Департамент патрульної поліції Національної поліції України не виплатив грошової компенсації за всі дні невикористаної відпустки. У зв'язку з невиплатою відповідачем грошових компенсацій, позивач зазначає про заподіяння йому моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 5000,00 грн., який враховує всі страждання, які довелось перенести, зокрема порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я.
Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 19.10.2017 року залишено без розгляду адміністративний позов в частині позовних вимог про стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі у сумі 8100,00 грн. та грошової компенсації за невикористану відпустку, у зв'язку з відкликанням внаслідок сплати вказаних сум.

В судове засідання всі сторони з'явились. Позивач позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував. В письмових запереченнях на позов зазначено, що питання виплати грошового забезпечення поліцейським, в тому числі розрахунок суми такого забезпечення поліцейським, регулюються Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом МВС України №260 від 06.04.2016. Розрахунок з позивачем у зв'язку із звільненням останнього проведено в повному обсязі відповідно до вимог визначених у Порядку. Так, згідно розрахункового листа за вересень 2017 року, позивачу було нараховано та виплачено за серпень 2017 року посадовий оклад в розмірі 2400 грн., оклад за спеціальним званням в розмірі 1400 грн., надбавка за вислугу років в розмірі 190 грн., щомісячна премія в розмірі 4233,35 грн., компенсація за п'ять днів невикористаної щорічної відпустки в розмірі 1326,35 грн. Додатково відповідач звертає увагу на той факт, що положення статті 116 КЗпП , на яку посилається позивач у позові, передбачають, що якщо працівник в день звільнення не працював, то виплата всіх належним сум має бути проведена не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач в день звільнення, тобто 31.08.2017 року не працював. А відтак, згідно вимог статті 116 КЗпП України, розрахунок із ним повинен бути проведений не пізніше наступного дня після пред'явлення ним відповідної вимоги. Однак, з моменту звільнення і до теперішнього часу такої вимоги від позивача не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 16.01.2016 року по 31.08.2017 року проходив службу в Управлінні патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 23.08.2017 року №316 о/с "По особовому складу", відповідно до п.7 (за власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію" звільнено зі служби в поліції по Управлінню патрульної поліції в місті Дніпрі лейтенанта поліції ОСОБА_3 (0006853), інспектора роти №1 батальйону №2, з 31.08.2017 року, із відрахуванням з грошового забезпечення за 5 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Посилаючись на те, що станом на дату звільнення та звернення до сулу, відповідачем не проведено остаточного розрахунку по грошовому забезпеченню, ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Після відкриття провадження у справі, згідно виписки по картковому рахунку, ОСОБА_3 виплачено 15.09.2017 року заробітну плату у розмірі 9324,22 грн. Відповідно розрахункового листа по ОСОБА_3 за вересень 2017 року (фактично серпень 2017 року), позивачу нараховано до виплати 9324,22 грн. Враховуючи це, позивачем подано клопотання про відкликання позову в частині позовних вимог про стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України заборгованість по заробітній платі у сумі 8100,00 грн. та грошової компенсації за невикористану відпустку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю (далі - КЗпП) регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Спеціальним законодавством врегульовано правове становище осіб, які проходять службу в поліції, у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці, зокрема: Законом України «Про Національну поліцію», Постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції України", Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року .

Разом з тим, вказаними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.

В той же час такий порядок встановлений КЗпП.

Згідно статті 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 21-352а13).

При усуненні розбіжностей у застосуванні судами касаційної інстанції пункту 56 Положення, статті 24 Закону України «Про відпусту», Верховний Суд України з посиланням на вимоги статей 1-3, 12, 14 Закону 2011-ХІІ, вказав на те, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців, в тому числі працівників правоохоронних органів, членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Нормативно - правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями закріпленими в Конституції та законах України з урахуванням особливостей, встановлених цими та іншими законами.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норми Кодексу Законів про працю України.

Відповідно до п.13 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року, виплата грошового забезпечення поліцейським та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць. Виплата грошового забезпечення поліцейським поліції охорони здійснюється щомісяця до 07 числа за минулий місяць.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІІ Порядку та умов, виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Згідно Службової записки, повідомлено, що грошове забезпечення ОСОБА_3 перераховане за вересень (фактично за серпень) - 13.09.2017 року.

Таким чином, взято для розрахунку період з 01.09.2017 року по 12.09.2017 року, грошове забезпечення у розмірі 8223,35 грн. Згідно розрахунку середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2017 року по 12.09.2017 року середньоденне грошове забезпечення складає - 274,11 грн., середньомісячне - 3289,32 грн.

Кількість днів затримки розрахунку становить 12 днів (з 01.09.2017 року по 12.09.2017 року), у зв'язку з чим сума грошового забезпечення становить 3289,32 грн. (274,11 грн. х 12 днів).

Суд звертає увагу, що в судовому засіданні позивачем висловлено згоду з розміром взятого для розрахунку розмір грошового забезпечення та періодом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середній заробіток за час затримки розрахунку підлягають задоволенню шляхом стягнення 3289,32 грн.

Щодо твердження відповідача, що позивач в день звільнення, тобто 31.08.2017 року не працював. А відтак, згідно вимог статті 116 КЗпП України, розрахунок із ним повинен бути проведений не пізніше наступного дня після пред'явлення ним відповідної вимоги. Однак, з моменту звільнення і до теперішнього часу такої вимоги від позивача не надходило, суд зазначає наступне.

В ході судового засідання, судом встановлено, що в ніч на 31.08.2017 року, позивач ОСОБА_3 перебував на нічному чергуванні.

Відповідно до п.11 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов'язків у період з 22.00 до 06.00.

З огляду на це, позивач ОСОБА_5 фактично працював 31.08.2017 року. Окрім того, сторонами у справі, не заперечувався той факт, що всі виплати відповідачем проводяться через банківські картки. А положення статті 116 КЗпП по своїй суті мають місце у трудових відносинах, коли розрахунки між сторонами проходять на готівковій основі.

Щодо вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди - у розмірі 5000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 постанови Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. за №4 моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у звязку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно з абзацом 2 п. 5 постанови Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. за № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом не встановлено заподіяння моральної шкоди позивачу, адже на підтвердження наявності порушення звичної душевної рівноваги позивача, наявності негативного психічного впливу, значних хвилювань, позивачем доказів надано не було.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Відносно стягнення на користь позивача з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн., слід вказати наступне.

На підтвердження здійснення судових витрат позивачем надано до суду договір про надання юридичних послуг №11/09-3 від 11.09.2017 р., що укладений між ФОП ОСОБА_6 (в якості виконавця) та ОСОБА_3 (в якості замовника).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати юридично-консультаційні послуги та послуги з написання адміністративного позову про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоду.

Крім того, до матеріалів справи надано акт про оплату послуг від 11.09.2017 року, згідно якого виконавець своїм підписом свідчить про оплату замовником однієї тисячі гривень, що встановлено в п.3.1 Договору №11/09-3 про надання юридичних послуг від 11.09.2017 року, а замовник підтверджує факт отримання зазначеної грошової суми та підтверджує факт повного розрахунку за договором. Підписи стороні договору №11/09-3, на копії акту про оплату послуг, який міститься в матеріалах справи, стоять.

Як вбачається з вказаного акту загальна сума послуг (робіт) склала 1000 (одна тисяча) гривень.

Згідно частини 1 статті 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Частиною 3 статті 90 КАС України визначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" №4191-VI від 20.10.2011 року (зі змінами та доповненнями) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При цьому слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги, документ, що підтверджує повноваження щодо надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція, платіжні доручення тощо).

Однак, матеріали справи не містять будь-яких обґрунтувань таких витрат, виходячи з обсягу витраченого часу та переліку процесуальних дій, вчинених особою, що надавала правову допомогу ФОП ОСОБА_6, не надано доказів того, що виконавець є адвокатом або фахівцем у галузі права.

З огляду на вказане, не підлягають стягненню на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 1000 грн. за надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 19.10.2017 року.

У повному обсязі постанову складено 24.10.2017 р.

Керуючись ст., ст.94 122, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримання до виплати належних сум в розмірі 3289,32 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_1