Справа № 366/3653/16-а
Суддя: Тетервак Н. А.
Дата ухвалення: 2017-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Є.У.№366/3653/16;
Пр. №2-а/366/110/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 листопада 2017 року суддя Іванківського районного суду Київської області Тетервак Н.А., розглянувши в смт. Іванків, в порядку ст. 122 КАС України- у письмовому провадженні, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області про зобов»язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

14 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області, в якому просив зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату його пенсії, зарахувавши до стажу роботи період роботи в зоні відчуження з 01.01.2004 року до 14.06.2016 року відповідно до довідки ф. № 122 в півторакратному розмірі, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 16.06.2016 року (дати призначення пенсії).

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він перебуває на обліку у відповідача. З 16.06.2016 року йому призначено пенсію за віком за Списком № 1 за роботу з шкідливими і важкими умовами праці, пов'язану з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, зі зниженням пенсійного віку на 10 років. Має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

06.09.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із зарахуванням до стажу роботи всього періоду роботи в зоні відчуження з 01.10.2002 року до 14.06.2016 року відповідно до довідки ф.№ 122 в півторакратному розмірі та виплати різниці в розмірі пенсії, починаючи з 16.06.2016 року (дати призначення пенсії).

Листом від 12.09.2016 року № 115/1-Б1 відповідач відмовив у проведенні вказаного перерахунку, зазначивши, що підстав для зарахування у коефіцієнт страхового стажу робот у зоні відчуження за Списком № 1 у полуторному розмірі після 01.01.2004 року, немає.

Період роботи в зоні відчуження з 02.10.2002 року до 14.06.2016 року підтверджено ф. № 122 (довідка від 14.06.2016 року № 13), що не заперечується відповідачем. Там же зазначено, що час роботи по ЛНА на ЧАЕС у зоні відчуження зараховується до трудового стажу, до вислуги років: до 01.01.1988 року - в потрійному, а з 01 січня 1988 року до 14 червня 2016 року - в полуторному розмірі (в тому числі за списком № 1). Водночас УПФУ в Іванківському районі Київської області на підставі вказаної довідки зараховано до трудового стажу в півторакратному розмірі період роботи з 02.10.2002 до 31.12.2003 р. Період роботи з 01.01.2004 до 14.06.2016 р. зараховано до трудового стажу лише в одинарному розмірі.

Позивач наполягає, що мова йде про обчислення не коефіцієнта страхового стажу з урахуванням роботи за Списком №1, на чому наголошує відповідач, а безпосередньо самого стажу роботи (загального, трудового) з урахуванням застосування пільги при його обчисленні у відповідності з «чорнобильським» законом. Коефіцієнт же страхового стажу, як наслідок (похідна), визначається з урахуванням правильно обчисленого страхового стажу, у випадку позивача, з урахуванням півторакратного обчислення.

Статтею 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що час роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи: ...зі січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

П. 4 постанови ЦК КПРС Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 29.12.1987 року №1497-378 встановлено, що у період 1988-1990 років: час роботи робітників, задіяних на експлуатації Чорнобильської АЕС та ліквідації наслідків аварії в зоні відселення, зараховується у полуторному розмірі в трудовий стаж та в стаж роботи, що дає право на пільгову пенсію по списку № 1, затвердженому Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173.

Дію вказаної постанови було пролонговано пунктом 1 постанови Ради Міністрів СРСР № 1136 «Про продовження на 1991-1995 роки строку дії постанови ЦК КПРС Ради Міністрів СРСР та ВЦРП від 29.12.1987 року №1497».

У подальшому зазначена норма про те, що робота у зоні відчуження ЧАЕС зараховується до трудового стажу у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1) безперервно продовжується в часі, зокрема пунктом 2 Постанови КМ України «Про компенсації та пільги особам, які працюють на Чорнобильській АЕС і у зоні відчуження» від 29.02.1996 року № 250, пунктом 3 Постанови КМ України «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення жителів» від 30.06.1998 року № 982, пунктом 3 Постанови КМ України «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення жителів» 07.02.2000 року № 223, пунктом 3 Постанови КМ України «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення жителів» від 29.01.2003 року №137, абзацом 6 Постанови КМ України «Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження» №571 від 27.04.2006 року, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 p. № 1400 «Про доповнення постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 571», абзацом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2008 р. № 831 із змінами, внесеними постановою КМУ від 21.09.2011 р. № 984, постанови КМУ від 29.12.2014 р. № 717, від 20.04.2016 р. № 297.

Постанови Кабінету Міністрів України прийняті у відповідності з положеннями ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка передбачає пільги щодо обчислення стажу роботи.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06 листопада 2014 року у справі № К/800/23040/14.

Загальний аналіз правових приписів перерахованих вище нормативно-правових актів свідчить, що законодавець надав Кабінету Міністрів України з 1 січня 1993 року та в наступні роки встановлювати пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження. Таке право надано КМУ Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який є спеціальним законом для застосування у питанні обчислення стажу роботи для осіб, віднесених до категорії «чорнобильців».

Отже, у період з 01.01.1988 року до 14.06.2016 року особам, які постійно працюють у зоні відчуження, час роботи зараховується до стажу роботи у полуторному розмірі. Таким чином, УПФУ в Іванківському районі Київської області мало б при обчисленні пенсії позивача час роботи в зоні відчуження з 01.01.2004 року до 14.06.2016 року, аналогічно періоду з 02.10.2002 до 31.12.2003 року, також зарахувати до стажу роботи в півторакратному розмірі. Стаж роботи, що мав би бути врахований для обчислення пенсії, становить 28 років 01 місяць 13 днів та додатково 13 років - за Списком № 1.

Водночас, районним управлінням ПФУ всупереч Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до стажу роботи в півторакратному розмірі зараховано період роботи у зоні відчуження лише до 31.12.2003 p., внаслідок чого стаж, що враховано для обчислення пенсії, склав 21 рік 10 місяців 21 день та 13 років - за Списком № 1. Такі дії призвели до значного зниження розміру пенсії позивачу.

Відповідач, відмовляючи у зарахуванні в півторакратному розмірі періоду роботи з 01.01.2004 року до 14.06.2016 року, посилається на норму ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак такі твердження є помилковими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні чинного законодавства.

Враховуючи викладене вище, позивач і просив задовольнити його позов.

В судове засідання сторони не з»явилися.

Позивач звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач, Вишгородське об»єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 р.№988 (у зв»язку з реорганізації деяких територіальних органів Пенсійного фонду України) позов не визнав. Просив відмовити.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

З посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3, серія Б № 409834С), виданого 25 лютого 2013 року Київською обласною державною адміністрацією слідує, що ОСОБА_1 є постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

З наданих позивачем матеріалів справи (копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1.) слідує, що з 02.10.2002 року по 01.02.2004 року ОСОБА_1 працював вальником лісу 6 розряду Старошепелицького лісництва Луб»янської лісової бази в зоні з особливо шкідливими умовами праці ДСВК ЛП «Чорнобильліс» (наказ № 139-к від 07.10.2002 року); з 01.02.2004 року переведений вальником лісу 6 р Луб»янського лісництва в зоні з особливо шкідливими умовами праці (наказ 20к від 12.02.2004 року); в подальшому згідно наказу МНС № 431 від 27.12.2005 року ДСВ КЛП «Чорнобильліс» перейменовано в ДСКП «Чорнобильська пуща», а згідно наказу МНС України № 1086 від 09.12.2010 року ДСКП «Чорнобильська пуща реорганізоване шляхом приєднання до ДСП «Чорнобильський спец комбінат»). З 01.05.2011 року переведений на посаду вальника лісу 6 р. Луб»янівського лісництва комплексу лісового господарства Чорнобильська пуща» ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» в зоні з особливо шкідливими умовами праці (наказ № 152-06 від 21.04.2011 року); в подальшому комплекс лісового господарства «Чорнобильська пуща» згідно наказу № 186 від 29.05.2015 року перейменовано у відділення лісового господарства «Чорнобильська пуща», а згідно наказу ДАЗВ № 128 від 24.11.2015 року відділення лісового господарства «Чорнобильська пуща» ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» реорганізовано шляхом виділу у ДСП «Північна пуща»). ОСОБА_1 14.06.2016 року згідно наказу № 173-ОС від 13.06.2016 року звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Як вбачається з довідки №13 від червня 2016 року, яка видана ДСП «Північна пуща» ДАЗВ, що у період з 02.10.2002 року по 14.06.2016 року позивач був безпосередньо зайнятий на роботах, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі списком № 1 і час роботи у зоні відчуження зараховується до трудового стажу з 1988 року до 14.06.2016 року у полуторному розмірі ( в т.ч. за списком № 1) (а.с.14).

Згідно з розпорядження 139320 від 18.08.2016 року, виданого УПФУ в Іванківському районі позивачу з 16.06.2016 року призначено пенсію за віком (робота за списком № 1). При цьому зарахований стаж роботи за списком № 1 (робота на ЧАЕС) - 14 років, страховий стаж з 01.07.2000 року - 14 років 4 місяці 15 днів; загальний стаж після 2004 року - 12 років 6 місяців, загальний стаж (повний) - 21 рік 10 місяців 21 день (станом на 30.06.2016 року), страховий стаж 21 рік 10 місяців 21 день, з них 14 років за Списком №1 (а.с.59).

Як слідує із заяви від 06.09.2016 року, ОСОБА_1 звернувся в УПФ у Іванківському районі щодо зарахування до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах пільгового стажу, який становить 28 років 01 місяць 13 днів та додатково 13 років за Списком №1 (а.с.11).

З листа УПФ в Іванківському районі від 12.09.2016 року № 115/1-Б1 слідує, що ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні до трудового(страхового) стажу час роботи у зоні відчуження(Список№1) в полуторному розмірі, і відповідно, у здійсненні перерахунку пенсії, посилаючись на ст.24 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування, а саме:що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (а.с.12-13).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років, та наявності страхового стажу 15 років.

З наданої відповідачем пенсійної справи № 139320 ОСОБА_2 слідує, що ОСОБА_1 призначено пенсію згідно Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», тобто не у 60 років чи 54 роки, а у 50 років - із зниженням пенсійного віку на 10 років.

Відповідно до абз.1 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1993 №1788-ХІІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.. 2 ЗУ»Про пенсійне забезпечення»( Види державних пенсій), за цим Законом призначаються:

а) трудові пенсії:

за віком;

по інвалідності;

у разі втрати годувальника;

за вислугу років.

Стаття 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ) право на трудову пенсію мають право особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 (далі-Закон №1058-ІУ) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Отже, призначення пенсії за віком законодавець ставить в пряму залежність від страхового стажу.

Ст. 13 Закону №1788-ХІІ передбачає право на пенсію за віком на пільгових умовах, це,зокрема, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, позивачу з 16.06.2016 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який має стаж для призначення пенсії на пільгових умовах 21 рік 10 місяців 21 день, з них 14 років за Списком №1 (з кратним обчисленням списку 1,5 по 31.12.2015р.), призначено пенсію за пільговим стажем, за Списком №1, тобто, із зменшенням пенсійного віку, відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Однак, позивач не згодний з нарахуванням його страхового стажу, який би мав бути врахований при призначення пенсії, за період роботи в шкідливих умовах з 02.10.2002 року по 14.06.2016 р., який враховано УПФ в одинарному розмірі, а не в полуторному, як вважає позивач мало б бути, відповідно до ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки він працював на ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС.

Так, відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», час роботи (служби, в тому числі державної) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до трудового стажу, до вислуги років: до 1 січня 1988 року - в потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (в тому числі за списком N 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги по обчисленню стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 р. N 831 «Про доплати особам,які працюють у зоні відчуження»(з подальшими змінами) установлено,що особам, які постійно працюють або виконують службові обов'язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується

до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому

числі за Списком N1 виробництв, робіт, професій, посаді показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. N 36).

Однак, з даної Постанови слідує, що час роботи або служби в зоні відчуження лише зараховується до стажу роботи у пільговому розмірі, який, відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,- має значення для зниження пенсійного віку, однак, нічого не вказано про страховий стаж,яким чином він має вираховуватися,оскільки згідно Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року, для нарахування розміру пенсії має саме страховий стаж, а не трудовий.

Відповідно до Преамбули до Закону України «Про пенсійне забезпечення», цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону № 1058-ІУ, страховий стаж -період(строк),протягом якого особа підлягає загальнообов»язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій,ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 24 Закону №1058-ІУ, до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Час перебування на інвалідності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, з цієї норми слідує,що періоди діяльності після 01.01. 2004 року,як винятки при обчисленні страхового стажу не в одинарному розмірі,можуть бути передбачені лише Законом №1058-ІУ.

В абз. 10 ч.3 ст. 24 Закону»1058-ІУ вказано,що, за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Таким чином, вимоги Закону №1058-ІУ передбачають можливість зарахування до страхового стажу додатково по одному року за кожний повний рік стажу роботи за Списком №1,проте, норми цього Закону не містять положень про те, що стаж роботи за Списком №1 зараховується у полуторному розмірі до страхового стажу. Так само, норми цього закону не містять посилань на можливість застосування при розрахунку страхового стажу за Списком №1 положень інших законодавчих актів та/або нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України,зокрема,Постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2008 року №831.

Відповідно до п.4 ст. 24 Законом №1058-ІУ, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Постановою Іванківського районного суду від 30 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03. 2017 року апеляційна скарга УПФ задоволена,а постанова Іванківського районного суду від 30 січня 2017 року скасована та прийнято нову постанову, якою ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20 липня 2017 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково.

Постанову Іванківського районного суду Київської області від 30 січня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2017 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі ВССУ вказує,що «оскільки судами попередніх інстанцій не визначено,які умови та порядок пенсійного забезпечення обрано позивачем під час призначення пенсії,а у матеріалах адміністративної справи відсутні відомості із пенсійної справи позивача,суду першої інстанції слід з»ясувати,який порядок пенсійного забезпечення обрано позивачем під час призначення пенсії».

Відповідно до ч.5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви,з яких скасовані рішення,є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

З наданої суду копії Пенсійної справи №139320 ОСОБА_1 слідує,що позивач обрав призначення пенсії згідно Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування» на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,тобто,не у 60 чи 54 роки,а у 50 років-із зниженням пенсійного віку на 10 років,а тому

Отже, страховий стаж позивача ОСОБА_1 за період роботи в ДСП «Північна Пуща» з 02.10.2002 року по 01.01.2004 рік має зараховуватися до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто, до прийняття Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-ІУ, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, а саме: в півтори кратному розмірі, про що спір між сторонами відсутній.

Період трудової діяльності(роботи) позивача з 01.01.2004 року по 14.06.2016 року, що враховуються до страхового стажу, як вказано в ч.4 ст. 26 Закону №1058-ІУ, крім випадків, передбачених цим Законом, мають вираховуватися на загальних підставах - в одинарному розмірі, а отже, УПФ України в Іванківському районі Київської області (після реорганізації - Вишгородське об»єднане управління Пенсійного фонду України Київської області), діяло в рамках закону, в межах своїх повноважень, відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, а тому в позові слід відмовити.

На підставі викладеного, ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,ст.ст.24, 26 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», ст.. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,керуючись ст.ст. 71, 99-100, 158- 163 Кодексу адміністративного судочинства України , суд-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського Апеляційного адміністративного суду через Іванківський районний суд протягом 10 днів з часу отримання копії мотивованої постанови.

Постанова набирає чинності протягом 10 днів, якщо у вказаний термін на неї не буде подана апеляційна скарга до Київського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено 13 листопада 2017 року.

Суддя: Н.А.Тетервак